Постанова
Іменем України
 
27 червня 2018 року
м. Київ
 
справа № 750/10168/14-ц
провадження № 61-5881св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 15 липня 2016 року у складі колегії суддів: Онищенко  О. І., Кузюри Л. В., Мамонової О. Є.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 серпня 2014 року у дворі біля будинку № 12Б по вул. Корольова у м. Чернігові малолітній син відповідачів, керуючи велосипедом, здійснив наїзд на автомобіль, який йому належить на праві власності. Внаслідок наїзду автомобіль отримав механічні пошкодження. Вказував, що того ж дня звернувся до чергової частини Чернігівського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (далі - ЧМВ УМВС України в Чернігівській області) з метою вжиття необхідних заходів до ОСОБА_4 Прибувши на місце, працівники міліції опитали позивача та, оглянувши автомобіль, виявили пошкодження деяких частин автомобіля. 21 серпня 2014 року було складено акт огляду колісного транспортного засобу, зроблено висновок автотоварознавчого дослідження та визначено вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу.
 
Остаточно визначивши обсяг позовних вимог, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно 5 086,28 грн на відшкодування майнової шкоди та вирішити питання про розподіл судових витрат.
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 травня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 солідарно на відшкодування майнової шкоди 5 086,27 грн та 4 038,80 грн судових витрат, а всього - 9 125,07 грн.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту завдання позивачу ОСОБА_1 майнової шкоди діями малолітньої дитини відповідачів.
 
Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 15 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_2 задоволено. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 травня 2016 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що аналіз наданих позивачем доказів не вказує на характер, локалізацію пошкоджень, заподіяння їх саме дитиною відповідачів 12 серпня 2014 року та викликає сумніви про можливість заподіяння таких пошкоджень велосипедом під керуванням трирічної дитини за обставин, на які вказує позивач, та не підтверджує вартість заподіяної шкоди, а тому в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.
 
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду апеляційної інстанції обставинам справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору, та їх неповним з'ясуванням. Зокрема, судом не враховано доведеність факту завдання майнової шкоди, натомість апеляційний суд обмежився формальним висновком про відсутність підстав для задоволення позову, в тому числі вказав на недоведеність позивачем розміру завданої шкоди з огляду на неналежність та недопустимість наданих ним доказів. Вважає наведені висновки апеляційного суду помилковими, оскільки вони не узгоджуються з положеннями статей 57-59 ЦПК України.
Апеляційний суд необґрунтовано не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, матеріали перевірки та висновок ЧМВ УМВС України в Чернігівській області, висновок експерта про проведення автотоварознавчого дослідження від 09 березня 2016 року.
Також вказував, що ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд помилково не надав оцінку фактичній відмові ОСОБА_2 від проведення експертизи та у зв'язку з цим не було застосовано передбачених вимогою частини першої статті 146 ЦПК України наслідків.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
У запереченнях на касаційну скаргу, поданих до суду у грудні 2016 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказували, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи у їх сукупності відповідно до вимог статей 57-64, 213, 214 ЦПК України 2004 року. Стосовно сторін у справі відсутні будь-які судові рішення, що набрали законної сили, якими визначено вину у дорожньо-транспортній пригоді особи або про притягнення відповідачів до адміністративної відповідальності.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2017 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди призначено до судового розгляду.
 
Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
 
02 лютого 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Частинами першою, четвертою статті 1178 ЦК України встановлено, що шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.
Якщо малолітня особа завдала шкоди як з вини батьків (усиновлювачів) або опікуна, так і з вини закладів або особи, що зобов'язані здійснювати нагляд за нею, батьки (усиновлювачі), опікун, такі заклади та особа зобов'язані відшкодувати шкоду у частці, яка визначена за домовленістю між ними або за рішенням суду.
 
Положеннями частини другої статті 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
 
Під час розгляду справи встановлено, що 12 серпня 2014 року близько 20 год. у дворі будинку № 12Б по вул. Корольова у м. Чернігові малолітній син відповідачів - ОСОБА_4 катався на велосипеді та в цей час спрацювала сигналізація на автомобілі марки «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить позивачу. 
Вийшовши на вулицю для відключення сигналізації, позивач виявив механічні пошкодження по правій стороні свого автомобіля.
 
З оглянутого в судовому засіданні рапорту оперативного чергового встановлено, що того ж дня о 20 год. 15 хв. у чергову частину надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про пошкодження його автомобіля - «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_1, у дворі будинку № 12Б по вул. Корольова у м. Чернігові.
 
Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13 серпня 2014 року ОСОБА_1, зазначаючи про обставини справи, пояснював, що малолітній ОСОБА_4, який проживає у АДРЕСА_1, пошкодив його автомобіль «Nissan Qashqai», а саме: наніс подряпини на правих передніх дверях автомобіля.
 
Згідно з висновком від 21 серпня 2014 року, складеного працівниками ЧМВ УМВС України в Чернігівській області під час перевірки за зверненням ОСОБА_1, було опитано ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5, винесено відповідний висновок за результатами проведеної перевірки з рекомендацією звернутися до суду за захистом порушених прав.
 
Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 09 березня 2016 року № 1020/16-24, складеного Чернігівським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок пошкодження 12  серпня 2014 року, без врахування розміру втрати товарної вартості, складає 5 086,27 грн. 
 
В обґрунтування своїх вимог позивач вказував на те, що оскільки пошкодження автомобіля «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_1, сталось унаслідок наїзду на автомобіль малолітнім ОСОБА_4, який є сином відповідачів, то саме на них відповідно до вимог статті 1178 ЦК України покладається обов'язок з відшкодування завданої йому шкоди.
 
Відмовляючи у позові, апеляційний суд вважав недоведеним факт завдання автомобілю позивача пошкоджень малолітнім ОСОБА_4
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком апеляційного суду, оскільки він зроблений з урахуванням фактичних обставин справи, встановлених на підставі доказів, що оцінені належним чином.
 
Враховуючи зміст статті 1166 ЦК України цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення: наявності шкоди, протиправності дій заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою і вини у заподіянні шкоди. 
 
За загальним правилом відсутність хоча б одного елемента складу цивільного правопорушення виключає настання цивільної відповідальності. При цьому на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. 
 
Висновком від 21 серпня 2014 року, складеним працівниками ЧМВ УМВС України в Чернігівській області, безпосередньо не встановлено факт завдання шкоди автомобілю позивача сином відповідачів. Також висновок не містить відомостей щодо інших обставин, які б у сукупності указували на наявність вини малолітнього ОСОБА_4 у його діях під час керування велосипедом, зокрема місце розташування транспортного засобу, а також напрямок та місце руху велосипеду відносно автомобіля. У матеріалах справи також відсутня план-схема розташування автомобіля в момент фіксування події. До огляду пошкодженого автомобіля відповідачів не було залучено.
 
У висновку працівників ЧМВ УМВС України в Чернігівській області лише зафіксовано, що автомобіль було припарковано у дворі будинку № 12Б по вул. Корольова у м. Чернігові. Відсутні в матеріалах справи і докази вини відповідачів у заподіянні збитків позивачу (постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов'язків щодо виховання дітей за статтею 184 КУпАП).
 
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач у судовому засіданні пояснив, що не просить стягувати з відповідачів розмір втрати товарної вартості, враховуючи, що раніше його автомобіль було пошкоджено внаслідок ДТП та згодом відремонтовано (а. с. 111 (аудіозапис засідання), 169, 172).
 
Таким чином, на думку колегії суддів, неповнота викладених позивачем обставин події при зверненні до суду з указаним позовом ставить під сумнів законність та обґрунтованість позовних вимог.
 
Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, проте згідно зі статтею 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Таким чином, доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
 
Відповідно до положень статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 15 липня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                                                 О. В. Білоконь

                                                                                                             Б. І. Гулько

                                                                                                             Є. В. Синельников 

                                                                                                             Ю. В. Черняк