ф
ПОСТАНОВА
Іменем України

26 червня 2018 року 
Київ

справа №185/861/17(2-а/185/114/17)
адміністративне провадження №К/9901/8519/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Гімона М.М.,
суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л., 

розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 11 травня 2017 року у справі № 185/861/17 (2-а/185/114/17) за позовом ОСОБА_1 до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач, заявник) звернувся до суду із позовом до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (надалі - відповідач, Управління), в якому просив визнати дії Управління протиправними та зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за віком з 10 січня 2017 року відповідно до статті 26, з урахуванням частини другої статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників зайнятих у галузі економіки України за три календарних роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком, провести перерахунок та виплату різниці між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 1 березня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено. Суди вказали, що положеннями Закону України від 5 листопада 1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон № 1788-XII) та Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-IV) визначено, що пенсія за віком може призначатись як на загальних, так і на пільгових та спеціальних юридичних підставах, при цьому під пільговим законодавець розуміє можливість вийти на пенсію за віком або у віці недосягнення пенсійного віку за загальної незмінної тривалості трудового стажу, або за одночасним зниженням вимог до віку і тривалості трудового стажу. При цьому, пенсія за віком на загальних підставах та пенсія за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку розраховується відповідно до Закону № 1058-IV, а Закон № 1788-XII визначає лише право особи на пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 травня 2017 року заявнику відмовлено у відкритті касаційного провадження на вищенаведені судові рішення.

Позивач подав до Верховного Суду України заяву про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 11 травня 2017 року (провадження № К/800/15457/17), керуючись пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України; в редакції до 15 грудня 2017 року, що діяла на момент подання заяви Управлінням), у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме - статті 22 Конституції України, статей 10, 26, 45 Закону № 1058-IV. У заяві ОСОБА_1 просив скасувати рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, прийнявши нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Як на приклад неоднакового правозастосування заявник посилається на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 30 березня 2017 року (провадження К/800/47154/15), у якій суд по-іншому і, на переконання заявника, правильно застосував одні й ті самі норми матеріального права. 

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1

Судами встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 перебував на обліку в Управлінні та отримував пенсію за віком, призначену на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону № 1788-XII.

У зв'язку з досягненням пенсійного віку 10 січня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до статті 26 та частини 2 статті 40 Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників зайнятих у галузі економіки України за три календарних роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 18 січня 2017 року відповідач відмовив у призначенні позивачу пенсії за віком на загальних підставах, оскільки вважає, що пенсія призначена за віком на пільгових умовах відповідно до Закону № 1788-XII та пенсія за віком на загальних підставах відповідно до Закону № 1058-IV це різні види пенсії та за призначенням пенсії на підставі другого закону позивач звернувся вперше.

Не погоджуючись із такою відмовою Управління, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Статтею 235 КАС України встановлено, що Верховний Суд України переглядає судові рішення в адміністративних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 237 КАС України заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Суд касаційної інстанції, приймаючи рішення, про перегляд якого подана ця заява, погодився із висновком судів попередніх інстанцій, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком на загальних підставах, оскільки фактично позивач звернувся до Управління із заявою про призначенні того ж виду пенсії, яку і отримував.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 30 березня 2017 року провадження № К/800/47154/15, яка надана для порівняння, суд касаційної інстанції вказав на наявність у позивача права на призначення пенсії за віком на загальних підставах, оскільки він отримував пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII, а звернувся до Управління із заявою про призначенні пенсії згідно з Законом № 1058-IV, що передбачає інші підстави та порядок призначення.

Усуваючи розбіжності у застосуванні судом касаційної інстанції статей 10, 26, 45 Закону № 1058-IV, суд прийшов до наступного висновку.

Щодо застосування даних правових норм, Верховний Суд висловлював правову позицію у постанові від 2 травня 2018 року у справі № 334/10787/15-а(2-а/334/60/16).

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 13 Закону № 1788-XII встановлені підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зокрема осіб, що були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці.
Положеннями частини першої статті 9 Закону № 1058-IV закріплено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. 
Частиною другою статті 40 Закону № 1058-IV передбачено, що у випадку призначення пенсії за нормами цього Закону пенсії обчислюються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Приписи статті 45 Закону № 1058-IV визначають, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що статтею 45 Закону № 1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої  Законом № 1058-IV. 
Вказане відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14.
Аналізуючи зазначені норми, колегія дійшла висновку, що статтею 13 Закону № 1788-XII для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови надання пенсій за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку. Втім, вид пенсії та порядок її призначення здійснюється на умовах, що визначені Законом № 1058-IV.  
Колегія суддів приходить до висновку, що заява позивача до Управління  стосувалась призначення того ж виду пенсії (пенсії за віком), що була призначена йому раніше, тому такий самий вид пенсії не може бути призначений повторно на підставі положень Закону № 1058-IV, а тому і не може бути застосований при обчисленні пенсії новий показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески.
Окрім того, необхідно зазначити, що в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 11 травня 2017року провадження № К/800/15457/17, від 30 березня 2017 року провадження № К/800/47154/15 не застосовані норми статті 22 Конституції України, про неоднакове застосування якої, зокрема, зазначає у своїй заяві ОСОБА_1

Частиною першою статті 244 КАС України встановлено, що Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися або норма права у рішенні, про перегляд якого подана заява, застосована правильно.

Враховуючи, що норми статей 10, 26, 45 Закону № 1058-IV судом касаційної інстанції при постановленні ухвали від 11 травня 2017 року застосовані правильно, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року), суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                               М.М. Гімон

                                                                                                         А.Ю. Бучик

                                                                                                        Л.Л. Мороз