Постанова 
Іменем  України
 
27 червня 2018 року
м. Київ
справа № 509/3712/16-ц
провадження № 61-16866 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз»;
представник позивача - ОСОБА_3;
відповідач - ОСОБА_4;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 березня 2017 року у складі судді Гандзія Д. М. та постанову апеляційного суду Одеської області від 23 січня 2018 року у складі колегії суддів:  Цюри Т. В.,             Сегеди С. М., Кононенко Н. А.,                            
 
В С Т А Н О В И В :
 
У жовтні 2016 року публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі - ПАТ «Укртрансгаз») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити певні дії.
 
Позовна заява мотивована тим, що відповідач є власником земельної ділянки площею 0,2277 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, АДРЕСА_1 категорія: землі сільськогосподарського призначення, з вказівкою на обмеження у використанні земельної ділянки: охоронна зона навколо (вздовж) об'єкту транспорту, площею 0,1831 га, на яку поширюється обмеження на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2002 року № 1747 «Про затвердження Правил охорони магістральних трубопроводів».
Зазначало, що магістральний газопровід-відвід до газорозподільчої станції (далі - ГРС) Одеса-3, який проходить біля земельної ділянки відповідача, було введено до експлуатації у 1987 році та згідно технічного паспорту є газопроводом високого тиску 1 класу з умовним діаметром труб 530 мм, проектним тиском 55 кгс/ кв. см, який на сьогодні експлуатується з робочим тиском 35 кгс/кв. см.
При об'їзді та обстеженні трас газопроводів було встановлено, що в охоронній зоні, на відстані 20 метрів від осі магістрального газопроводу-відводу до ГРС Одеса-3 на 106,75 км території Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області навколо земельної ділянки відповідача збудована залізобетонна огорожа, що підтверджується актом інженера лінійно-експлуатаційної служби Одеського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів від 4 лютого 2016 року, фотографією з супутника, схемою проходження магістрального газопроводу-відводу до ГРС Одеса-3, фото-таблицею, витягом з Кадастрової карти України, листом Сухолиманської сільської радиОвідіопольського району Одеської області від 6 серпня 2015 року № 262.
Позивач вважав побудову відповідачем огорожі незаконною, оскільки її встановлено в охоронній зоні магістрального газопроводу без отримання дозволу експлуатуючого вказаний газопровід підприємства.
Ураховуючи викладене, ПАТ «Укртрансгаз» просило суд зобов'язати відповідача знести огорожу, яка знаходиться в межах охоронної зони магістрального газопроводу-відводу до ГРС Одеса-3 на 106,75 км на території Сухолиманської сільради Овідіопольського району Одеської області.
 
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 березня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Укртрансгаз»відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем при встановленні тимчасової розбірної огорожі без фундаменту були дотримані норми вимог статті 96 ЗК України, статті 376 ЦК України, огорожа є тимчасовим елементом благоустрою, яка не підлягає знесенню, оскільки лише частина вказаної огорожі, площею 0,1831 га, встановлена в охоронній зоні. Позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що магістральному газопроводу загрожує небезпека встановленою відповідачем тимчасовою огорожею без фундаменту, а позов направлений на перешкоджання відповідачу використовувати за призначенням належну йому земельну ділянку.
 
Постановою апеляційного суду Одеської області від 23 січня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Укртрансгаз»залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відповідачем було встановлено тимчасову розбірну огорожу без фундаменту навколо земельної ділянки, яка належить йому на праві власності, яка є елементом благоустрою, а не капітальною будівлею, порушень чинного земельного та архітектурно-будівельного законодавства судом не встановлено. До того ж лише частина огорожі знаходиться в охоронній зоні.
 
У квітні 2018 року ПАТ «Укртрансгаз» подало касаційну скаргудо Верховного Суду, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів» для газопроводу високого тиску              (від 300 міліметрів до 600 міліметрів включно), який проходить біля земельної ділянки відповідача, встановлюється охоронна зона у                          150 м  уздовж об'єктів магістральних газопроводів, етиленопроводів.
Згідно зі статтею 91 ЗК України землевласники, зокрема, повинні дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Частиною четвертою статті 22 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів» визначено, що до особливих обмежень, що діють у межах охоронних зон об'єктів магістральних газопроводів, етиленопроводів, належить, зокрема, заборона будувати огорожі для відокремлення земельних ділянок приватної власності, лісових ділянок, садів, виноградників тощо.
Землі охоронної зони магістрального газопроводу мають особливий статус й порядок їх використання визначено спеціальним законом, тому положення саме спеціального закону мають застосовуватись до будь-яких правовідносин, пов'язаних з її використанням.
Товариство вважало, що суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно послались на положення статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», оскільки цей закон визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини, і не регулює правовідносини щодо використання земель охоронної зони об'єктів магістрального трубопровідного транспорту. При цьому судами безпідставно не застосовано норми статей 8, 14, 22 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів».
Згідно зі статтею 1163 ЦК України, статтями 20, 147 ГК України юридична особа, майну якої загрожує небезпека, має право вимагати її усунення від того, хто її створює. У разі не усунення загрози майну юридичної особи, заінтересована особа відповідно до статті 1164 ЦК України має право вимагати вжиття невідкладних заходів щодо усунення загрози.
Наявність огорожі унеможливлює й створює перешкоди позивачу для обслуговування магістрального газопроводу.
 
У травні 2018 року ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими. Вважав, що судами правильно застосовано положення Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Зазначав, що огорожа тільки частково встановлена в межах охоронної зони, проте позивач просить суд зобов'язати його знести всю огорожу. Встановлена ним тимчасова розбірна без фундаменту огорожа не відноситься до будівлі і не підпадає під поняття «будівництво», яке передбачено частиною четвертою статті 22 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів», а є елементом благоустрою земельної ділянки і села, оскільки його земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту. Це підтверджується статтею 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» де визначено, що об'єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси, лінійні об'єкти інженерно-транспортної інфраструктури та            статтею 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», згідно з якою встановлення огорожі відноситься до благоустрою території, а не до будівництва.
Крім того, зазначав, що Одеським лінійно-виробничим управлінням магістральних газопроводів охоронна зона утримується в незадовільному стані: завозиться будівельний та інший мусор, суха трава не коситься, що часто призводить до загорання і є ризик знищення його майна. Схема під'їзду до газопроводу відсутня і встановлення огорожі є єдиним способом завадити позивачу безперешкодно їздити по належній йому земельній ділянці, яку він обробляє та використовує за призначенням.  
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.
 
Судами встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,2277 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, АДРЕСА_1 що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23 жовтня 2015 року.
 
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку                  від 29 вересня 2015 року категорія зазначеної вище земельної ділянки: землі сільськогосподарського призначення, з вказівкою на обмеження у використанні земельної ділянки: охоронна зона навколо (вздовж) об'єкту транспорту, площею 0,1831 га, на яку поширюється обмеження на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2002 року                  № 1747 «Про затвердження Правил охорони магістральних трубопроводів».
 
Магістральний газопровід-відвід до ГРС Одеса-3, який проходить біля земельної ділянки, належної ОСОБА_4, було введено до експлуатації у 1987 році та згідно технічного паспорту є газопроводом високого тиску 1 класу з умовним діаметром труб 530 мм, проектним тиском 55 кгс/ кв. см, який на сьогодні експлуатується з робочим тиском                    35 кгс/кв. см.
 
За змістом частини другої статті 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, а при ухваленні рішення суду суд зобов'язаний вирішити питання, які правовідносини виникли між сторонами і яка правова норма підлягає застосуванню (стаття 264 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів» для забезпечення безпечної експлуатації вздовж об'єктів магістральних газопроводів, етиленопроводів газопроводу високого тиску (від 300 міліметрів до 600 міліметрів включно), який проходить біля земельної ділянки відповідача, встановлюється охоронна зона у розмірі             150 м  вздовж об'єктів магістральних газопроводів, етиленопроводів.
 
Працівниками Одеського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів встановлено, що в охоронній зоні на відстані 20 метрів від осі магістрального газопроводу-відводу до ГРС Одеса-3 на 106,75 км території Сухолиманської сільської радиОвідіопольського району Одеської області навколо земельної ділянки, належної ОСОБА_4,збудована залізобетонна огорожа, що підтверджується актом інженера лінійно-експлуатаційної служби Одеського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів від 4 лютого 2016 року, фотографією з супутника, схемою проходження магістрального газопроводу-відводу до ГРС Одеса-3, фото-таблицею, витягом з Кадастрової карти України, листом Сухолиманської сільської радиОвідіопольського району Одеської області від 6 серпня 2015 року № 262.
 
У пункті «е» частини першої статті 91 ЗК України передбачено, що власники земельних ділянок зобов'язані, зокрема, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
 
За змістом частин першої та другої статті 111 ЗК України на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження. Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб. Перехід права власності на земельну ділянку не припиняє встановлених обмежень, обтяжень. 
 
Режим використання земель охоронної зони магістрального газопроводу, незалежно від того як вони використовуються, регулюється Законом України «Про правовий режим земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів», а не Законом України «Про благоустрій», який безпідставно застосував суд.
 
У статті 8 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів» визначено, що на використання власником або користувачем земельної ділянки чи її частини в межах земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів встановлюються обмеження в обсязі, передбаченому цим Законом. Обмеження на використання земельних ділянок у межах земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів встановлюються і діють з дня введення відповідного об'єкта магістрального трубопроводу в експлуатацію. Перехід права власності чи користування земельною ділянкою не є підставою для припинення дії обмежень на використання земельної ділянки в межах земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 14 наведеного Закону України земельні ділянки, розташовані в охоронних зонах об'єктів магістральних трубопроводів, не вилучаються у їх власників або користувачів, а використовуються з обмеженнями, встановленими цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Зазначені обмеження встановлюються для власників та користувачів земельних ділянок на провадження ними господарської діяльності в цих охоронних зонах залежно від визначених внутрішніх зон безпеки охоронних зон або в межах всієї охоронної зони об'єктів магістральних трубопроводів.
 
Так, у частині четвертій статті 22 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів» передбачено, що в охоронній зоні магістрального газопроводу забороняється, зокрема, будувати огорожі для відокремлення земельних ділянок приватної власності, лісових ділянок, садів, виноградників тощо.
 
Аналогічна заборона міститься у пункті 11 Правил охорони магістральних трубопроводів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України           від 16 листопада 2002 року № 1747.
 
Відповідно до статті 1163 ЦК України фізична особа, життю, здоров'ю або майну якої загрожує небезпека, а також юридична особа, майну якої загрожує небезпека, мають право вимагати її усунення від того, хто її створює.
 
Вирішуючи спір, апеляційний суд у порушення положень статті 382 ЦПК України зазначених вимог закону не врахував, не перевірив доводів позивача про те, що в межах охоронної зони магістрального газопроводу, який проходить біля земельної ділянки відповідача, діє заборона на будівництво огорож для відокремлення земельних ділянок приватної власності, незалежно від способу їх встановлення, а дозволу на встановлення такої огорожі відповідач не отримав, хоча й не позбавлений такого права (стаття 19 «Про правовий режим земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів»), та дійшов передчасного висновку про відмову у позові. Крім того, висновок апеляційного суду є суперечливим, так як ним встановлено, що частина огорожі знаходиться в межах охоронної зони, проте зроблено висновок, що зазначене не впливає на відмову в позові.
 
Оскільки судом належним чином не встановлені фактичні обставини, наданим позивачем доказам не дана відповідна правова оцінка, не застосовано закон, який підлягає застосуванню, то з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції і меж розгляду (стаття 400 ЦПК України), вирішити спір по суті Верховний Суд не має правових підстав.
 
Відповідно до пунктів 1 та 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» задовольнити частково.
 
Постанову апеляційного суду Одеської області від 23 січня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь 
Б. І. Гулько 
Є. В. Синельников 
Ю. В. Черняк