ПОСТАНОВА
Іменем України

27 червня 2018 року 
Київ
справа №804/14713/15
адміністративне провадження №К/9901/10773/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого  – Стрелець Т. Г.,
суддів – Білоус О.В., Желтобрюх І.Л.,

за участю:
секретаря судового засідання – Головко О.В.,

представника відповідача – Конакової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №804/14713/15
за позовом  ОСОБА_1 до прокурора Дніпропетровської області про визнання протиправним,    скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження по якій відкрито 
за касаційною скаргою прокуратури Дніпропетровської області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року (прийняту у складі: головуючого судді – Турлакової Н.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року (постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді – Чабаненко С.В., суддів: Іванова С.М., Шлай А.В.)  
в с т а н о в и в :
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: скасувати наказ прокуратури Дніпропетровської області №1707к від 14 серпня 2015 року; зобов`язати прокурора Дніпропетровської області поновити позивача на роботі; зобов`язати відповідача виплатити належну заробітну плату за час вимушеного прогулу (з 14 серпня 2015 року по день поновлення на службі).
Обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на те, що оскаржуваний наказ прийнято відповідачем незаконно. Зазначає, що з 15 по 17 липня 2015 року він був відсутній на роботі з поважних причин, оформив відпуску за сімейними обставинами, у зв`язку зі смертю батька, про що відповідач був належним чином повідомлений. Також, позивач вказує на неналежне проведення службової перевірки без дослідження і витребування в Генеральній прокуратурі України необхідних документів, без залучення представників управління внутрішньої безпеки, що є порушенням вимог Інструкції про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України. 
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Дніпропетровської області №1707к від 14 серпня 2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» ОСОБА_1 . Поновлено молодшого радника юстиції ОСОБА_1 на посаді слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області з 14 серпня 2015 року. Зобов`язано прокурора Дніпропетровської області нарахувати і виплатити позивачу середній заробіток за вимушений прогул відповідно до чинного законодавства за період з 14 серпня 2015 року по 16 лютого 2016 року. 
Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що факти, які стали підставою для звільнення позивача із займаної посади не знайшли підтвердження під час судового розгляду даної справи.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що факти вчинення позивачем порушень приписів Дисциплінарного статуту прокуратури України та  Кодексу законів про працю України підтверджено матеріалами службового розслідування (перевіркою). Так, встановлено протиправне, в порушення статті 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, використання позивачем службового посвідчення працівника прокуратури Дніпропетровської області в ході його затримання та під час спілкування з працівниками правоохоронного органу, що не заперечується позивачем, а також вчинення останнім прогулу. 
Позивач надав заперечення на касаційну скаргу, в якому просив залишити рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін. Зазначав, що відповідачем не наведено обставин, які б могли спростувати оскаржувані судові рішення. Касаційна скарга містить тільки відомі факти, які вже були розглянуті судами попередніх інстанцій. 
29 січня 2018 року касаційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області передано для розгляду до Верховного Суду.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з липня 2014 року працював на посаді слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області. Згідно з розпорядженням прокурора Дніпропетровської області №256 від 6 липня 2015 року був відряджений до Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України у м. Київ.
В період перебування у відрядженні позивач у зв`язку зі смертю батька (свідоцтво про смерть № НОМЕР_1 від 14 липня 2015 року) вибув до м. Бердянська Запорізької області. 
14 липня 2015 року позивачем на ім`я прокурора Дніпропетровської області було написано рапорт з проханням надання відпустки без збереження заробітної плати строком з 15 липня 2015 року по 17 липня 2015 року, у зв`язку з сімейними обставинами. Зазначений рапорт погоджено з начальником третього слідчого відділу управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України Литвинюком О.В.
16 липня 2015 року на підставі листа Генеральної прокуратури України №25-27841-15 прокуратурою Дніпропетровської області проведено службове розслідування за фактом затримання за підозрою у незаконному зберіганні наркотичних речовин стосовно ОСОБА_1 .
За результатами проведеного службового розслідування було складено висновок, затверджений прокурором Дніпропетровської області 14 серпня 2015 року, в якому зазначено про підтвердження фактів, а саме:  
затримання за підозрою у незаконному зберіганні наркотичних речовин слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області молодшого радника юстиції ОСОБА_1 ;
неправомірного використання службового посвідчення ОСОБА_1 при з`ясуванні обставин з представниками правоохоронних органів, з метою ухилення від відповідальності; 
відсутності у період з 15 по 17 липня на роботі без поважних причин слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області молодшого радника юстиції ОСОБА_1 .
За вказані порушення прокуратура Дніпропетровської області дійшла висновку, що позивач підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.
Відповідно до пункту 1 наказу прокуратури Дніпропетровської області №1707к від 14 серпня 2015  року  за неналежне виконання службових обов`язків, порушення Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, відсутність на роботі протягом трьох робочих днів, слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області молодшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з займаної посади та з органів прокуратури.
Крім того, в наказі зазначено, що позивач 15 липня 2015 року з 8 години ранку протягом всього робочого дня, без належним чином оформленого відрядження, або відпустки знаходився у м. Бердянську Запорізької області, де був затриманий працівниками роти патрульної служби військової частини № НОМЕР_2 за підозрою у незаконному зберіганні наркотичних речовин. У ході спілкування з працівниками роти патрульної служби військової частини № НОМЕР_2 позивач, не виконуючи будь-яких службових обов`язків та не реалізовуючи свої владні повноваження, з метою ухилення від відповідальності пред`явив посвідчення працівника прокуратури Дніпропетровської області, чим грубо порушив вимоги статті 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури. Окрім того, 16 та 17 липня 2015 року протягом робочого часу             ОСОБА_1 був відсутній за місцем відрядження у Головному слідчому управлінні Генеральної прокуратури України та на роботі у прокуратурі Дніпропетровської області. Документи які б вказували на поважність причин відсутності на роботі у період з 15 по 17 липня 2015 року він не надав. Такими діями позивач здійснив прогул, що стало можливим внаслідок неналежного виконання ним службових обов`язків, та у зв`язку з чим він заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення із займаної посади та органів прокуратури відповідно до положень статті 8, пункту першого статті 9 Дисциплінарного статуту прокуратури України та пункту четвертого частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП                    України).
Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Як роз`яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом четвертим частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.
Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причини його відсутності, обставини за яких вчинено проступок, а також вина працівника.
Відповідно до статті 8 Дисциплінарного статуту прокуратури України дисциплінарні стягнення щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.
Статтею 9 вказаного Статуту передбачено, що дисциплінарними стягненнями є: 1) догана; 2) пониження в класному чині; 3) пониження в посаді; 4) позбавлення нагрудного знаку "Почесний працівник прокуратури України"; 5) звільнення; 6) звільнення з позбавленням класного чину.
Згідно з статтею 11 вказаного Статуту, дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з`ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.
Порядок проведення службових перевірок в органах прокуратури України встановлюється Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України, затвердженою наказом Генерального прокурора України №20 від 6 березня 2012 року.
Цією Інструкцією визначаються підстави та порядок проведення управлінням внутрішньої безпеки, Головним управлінням кадрового забезпечення, організаційно-контрольним управлінням та іншими підрозділами Генеральної прокуратури України, старшими помічниками прокурорів обласного рівня з питань внутрішньої безпеки, підрозділами роботи з кадрами прокуратур обласного рівня, іншими посадовими особами органів прокуратури службових розслідувань та службових перевірок.
Згідно з  пунктом 3.2 цієї Інструкції прокурори обласного рівня проведення службових розслідувань та службових перевірок щодо підпорядкованих їм прокурорсько-слідчих працівників доручають кадровим підрозділам, старшим помічникам прокурорів обласного рівня з питань внутрішньої безпеки, а за необхідності - працівникам інших підрозділів апаратів зазначених прокуратур.
Пунктом 4.1 Інструкції встановлено, що про призначення службового розслідування чи службової перевірки уповноважені керівники органів прокуратури видають розпорядження, у якому визначаються одноособове або комісійне проведення розслідування чи перевірки, голова та члени комісії, мета, дата початку та закінчення розслідування або перевірки.
Відповідно до п. 10 зазначеної Інструкції, при проведенні службового розслідування чи службової перевірки повному, об`єктивному і всебічному з`ясуванню підлягають: обставини події, у зв`язку з якою проводиться розслідування чи перевірка (час, місце, спосіб, наслідки тощо); правомірність дій чи бездіяльності працівників прокуратури, що призвели до події чи безпосередньо передували їй; наявність у діянні прокурорсько-слідчого працівника ознак дисциплінарного проступку, адміністративного правопорушення, злочину чи іншого ганебного вчинку, їх мотиви; обставини, що впливають на ступінь і характер відповідальності прокурорсько-слідчих працівників; характеристика особи, що вчинила порушення (ставлення до виконання службових обов`язків, поведінка до порушення тощо); причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, посадові особи, якими вони допущені; характер і розмір завданих порушенням збитків, а також можливості їх відшкодування; обставини зарахування в органи прокуратури працівників, які припустились ганебних вчинків, обґрунтованість призначення їх на відповідні посади, присвоєння класних чинів, заохочень та роль їх безпосередніх керівників у забезпеченні належної поведінки цих працівників; правильність і обґрунтованість прийнятого відповідними компетентними органами рішення за фактом події.
Пунктом 20 Інструкції встановлено, що за пропозиціями, викладеними у висновку службового розслідування чи службової перевірки, прокурорсько-слідчі працівники можуть бути притягнуті до встановленої законом відповідальності.
Колегія суддів Верховного Суду вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про те, що факт незаконного зберігання наркотичних речовин та неправомірне використання службового посвідчення позивачем при з`ясуванні обставин з представниками правоохоронних органів, з метою ухилення від відповідальності, спростовано матеріалами справи, у зв`язку з чим, вказані події не могли бути підставою для звільнення, з огляду на наступне.
Слідчим відділом прокуратури Запорізької області проведено досудове розслідування у кримінальному провадженні №12015080130003184 від 15 липня 2015 року за фактом зберігання слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Дніпропетровської області Трикозенком М.В. наркотичних засобів. За результатами розслідування було винесено постанову прокуратури Запорізької області від 31 серпня 2015 року про закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України. 
Крім того, постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 липня 2015 року у справі №310/6619/15-п вирішено адміністративну справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 185 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова суду набрала законної сили 11 серпня 2015 року.
Стосовно висновку, який став другою підставою для звільнення, а саме факт відсутності позивача у період з 15 по 17 липня 2015 року на роботі без поважних причин, колегія суддів Верховного Суду зазначає наступне.
Суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що поважність причин відсутності ОСОБА_1 на робочому місці у зазначений період часу доведено інформацією про смерть батька позивача у м. Бердянську.  Також рапорт позивача від 14 липня 2015 року про надання відпустки  погоджено його безпосереднім начальником ОСОБА_2 , що підтверджується його підписом на вказаному документі.
Однак, при вирішенні питання щодо застосування дисциплінарного стягнення належної оцінки даним обставинам відповідачем надано не було, у зв`язку з чим, факт відсутності позивача у період з 15 по 17 липня на роботі без поважних причин під час розгляду справи не знайшов свого підтвердження та, як наслідок, не міг слугувати підставою для звільнення.
Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що  позивач у 2014 році пройшов дострокову атестацію, у зв`язку із висуненням на вищу посаду, з витягу якої вбачається, що ОСОБА_1 був заохочений прокурором Дніпропетровської області у 2011, 2012 роках.
Таким чином, колегія суддів Верховного Суду вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про  незаконність звільнення позивача з займаної посади, у зв`язку з чим, обґрунтовано задовольнили адміністративний позов.
Враховуючи наведене, суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.
Згідно зі статтею 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області – залишити без задоволення.   
2. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 лютого  2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року у справі №804/14713/15 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Т. Г. Стрелець          

Судді                                                                                           О.В. Білоус
                                                                                                    
                                                                                          І.Л. Желтобрюх