Постанова
Іменем України
 
16 серпня 2018 року
м. Київ
справа № 483/97/17
провадження № 61-33955св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_4,
відповідач – ОСОБА_5,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області                    від 28 березня 2017 року в складі судді Куцарова В. І. та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 08 серпня 2017 року в складі колегії суддів: Яворської Ж. М., Базовкіної Т. М., Кушнірової Т. Б.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на час навчання.
Позовна заява мотивована тим, що батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_6 та ОСОБА_5, шлюб між якими розірвано 13 вересня 1998 року. 31 жовтня 2013 року померла мами позивача, тому остання проживає і перебуває на утриманні баби та діда. ОСОБА_4 навчається за контрактом на денному відділенні у Миколаївському національному університеті імені В. О. Сухомлинського. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки на час навчання не надає, хоча є працездатною, фізично здоровою особою, працює та отримує дохід, непрацездатних осіб на його утриманні немає, отже може надавати матеріальну допомогу на час навчання.
На підставі викладеного, ОСОБА_4 просила стягнути із         ОСОБА_5 на її користь аліменти на час навчання до 30 червня          2019 року до досягнення нею 23 річного віку у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно починаючи з дня її повноліття.
Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області                    від 28 березня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто із         ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи                 з 24 січня 2017 року і до закінчення навчання – 30 червня 2019 року, але не більше, як до досягнення нею 23 років. Стягнуто із ОСОБА_5 640 грн судового збору в доход держави.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в зв’язку з навчанням ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги, а ОСОБА_5 як батько останньої має можливість надавати таку допомогу.
Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 08 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що ОСОБА_4 має право на отримання матеріальної допомоги у зв'язку з продовженням навчання і до досягнення нею двадцяти трьох років, а обов'язок щодо надання вказаної допомоги поширюється на батька, який може надавати матеріальну допомогу.
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач є пенсіонером, а також хворіє та вже відраховує на утримання позивача 25 % своєї пенсії. У ОСОБА_5 відсутня можливість надавати матеріальну допомогу дочці. Позивач є повнолітньою та працездатною, тому може знайти собі роботу. Відповідач спілкується з донькою та надає їй допомогу.
У жовтні 2017 року ОСОБА_4 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що відповідач не надає позивачу допомоги та не утримує її, так, його судовим рішенням було зобов’язано сплачувати аліменти на користь позивача до повноліття, проте він ухилився від виконання вказаного рішення, внаслідок чого виникла заборгованість. ОСОБА_5 працює у військовому порту м. Одеси та проводить відпочинок за кордоном, що свідчить про можливість сплачувати аліменти на користь дочки. 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Суди встановили, що батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_6 та ОСОБА_5, шлюб між якими розірвано 13 вересня 1998 року. 
31 жовтня 2013 року померла ОСОБА_6, після смерті якої позивач проживає та перебуває на утриманні баби та діда.
ОСОБА_4 навчається за контрактом на денному відділенні у Миколаївському національному університеті ім. В.О. Сухомлинського, термін навчання з 01 вересня 2015 року до 30 червня 2019 року.
ОСОБА_5 є пенсіонером МНС України. З 30 вересня 2015 року йому призначено довічно пенсію за вислугу років, її розмір (на дату призначення) становив 2 162,09 грн.
Суди встановили і відповідач не заперечує, що він також працює та отримує заробітну плату, інших утриманців: неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, які потребують його матеріального утримання, не має.
Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
На підставі викладеного, суди дійшли правильного висновку, що у зв’язку з навчанням позивач потребує матеріальної допомоги, яку може надавати відповідач як батько, оскільки отримує пенсію та заробітну плату, не має інших утриманців, не є інвалідом або тяжкохворою людиною.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області                    від 28 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 08 серпня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                 І. М. Фаловська
В.
С. Висоцька
В. В. Пророк