Постанова
Іменем України
 
13 червня 2018 року
місто Київ
 
справа № 1328/3956/12
провадження № 61-30226св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 року у складі судді Ванівського О. М., 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3, ОСОБА_4 у травні 2012 року звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та зобов'язання вчинити дії, в подальшому уточненим, просили суд усунути перешкоди в користуванні житловим будинком під АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 такими, які втратили право користування цим житлом; виселити відповідачів з житлового будинку АДРЕСА_1; усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що розташована тією ж адресою, на АДРЕСА_1, шляхом визнання відповідачів такими, які втратили право користування земельною ділянкою, площею 0, 0789 га, кадастровий номер НОМЕР_1; зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звільнити від будь-якого майна, що їм належить, житловий будинок АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звільнити від будь-якого майна, що їм належить, земельну ділянку, площею 0,0789 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану на АДРЕСА_1.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова у цій справі від 20 вересня 2012 року об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні власністю із цивільною справою за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про визнання права користування майном, зокрема частиною будинковолодіння на АДРЕСА_1.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2017 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково, зокрема, судом усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою, площею 0, 0789 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована на АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 такими, які втратили право користування цією земельною ділянкою; зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звільнити від будь-якого майна, що їм належить, спірну земельну ділянку. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено у зв'язку з їх безпідставністю. У задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про визнання права користування житлом відмовлено у зв'язку з його безпідставністю.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися із апеляційною скаргою до Апеляційного суду Львівської області.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено без руху у зв'язку зі сплатою судового збору за подання скарги не в повному обсязі, надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги п'ять днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Копію зазначеної ухвали апеляційного суду ОСОБА_3 отримала 15 червня 2017 року (том ІІ, а.с. 72), а ОСОБА_4 - 22 червня 2017 року.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано неподаною та повернуто особам, які її подали.
Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалась тим, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, їх представник ОСОБА_9 вимог згаданої ухвали протягом п'яти днів з дня отримання (22 червня 2017 року) та на момент постановлення ухвали щодо усунення недоліків апеляційної скарги не виконали, а тому апеляційна скарга підлягає поверненню особам, які її подали.
У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 року, направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи касаційну скаргу, заявник посилається на порушення норм процесуального права апеляційним судом. ОСОБА_3, стверджує, що висновки апеляційного суду є передчасними, не ґрунтуються на повному з'ясуванні обставин, оскільки в межах встановленого строку апеляційним судом представник позивачів ОСОБА_9 19 червня 2017 року сплатила судовий збір за подання апеляційної скарги в повному обсязі, визначеному апеляційним судом. Оригінал квитанції про сплату судового збору та клопотання про доручення оригіналу квитанції до матеріалів справи направлено на адресу Апеляційного суду Львівської області за допомогою засобів поштового зв'язку, а тому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виконали вимоги ухвали Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2017 року в повному обсязі у визначені апеляційним судом строки.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2017 року відкрито провадження у справі.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Справу разом з матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду 25 травня 2018 року.
Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2018 року справу призначено до судового розгляду.
Верховний Суд перевірив правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив висновок, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України 2004 року, відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Верховний Суд в оцінці оскаржуваного судового рішення врахував, що ОСОБА_3 отримала копію ухвали від 01 червня 2017 року про залишення без руху апеляційної скарги 15 червня 2017 року, а ОСОБА_4 - 22 червня 2017 року. На обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_3 надала суду касаційної інстанції дублікат квитанції від 19 червня 2017 року №0.0.789206061.1 про сплату на рахунок Апеляційного суду Львівської області судового збору у розмірі 1 071, 84 грн, а також копію супровідного листа про направлення оригіналу квитанції про сплату судового збору на адресу Апеляційного суду Львівської області 20 червня 2017 року, що підтверджується також описом вкладення у цінний лист на ім'я Апеляційного суду Львівської області з відбитком штемпеля поштового відділення від 20 червня 2017 року. Відповідно до електронного реєстру відомостей про пересилання поштових відправлень за штрихкодовим ідентифікатором ПАТ «Укрпошта» відправлення за номером 7905902658759 вручене адресату (одержувачу) особисто 06 липня 2017 року.
Постановляючи 29 червня 2017 року ухвалу про повернення апеляційної скарги, Апеляційний суд Львівської області не врахував, що заявник мав право усунути недоліки шляхом подання відповідної заяви безпосередньо до суду, а також засобами поштового зв'язку.
Відповідно до частини шостої статті 70 ЦПК України 2004 року строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.
Враховуючи, що заява про усунення недоліків подана до поштового відділення в останній день такого строку для ОСОБА_3, а саме 20 червня 2017 року, підстави вважати, що заявник не виконала вимог ухвали суду від 01 червня 2017 року, не надавши суду відповідних документів, є передчасними та, відповідно, помилковими.
Оскільки апеляційний суд, постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги заявника у зв'язку з неусуненням її недоліків, не звернув уваги на зазначені вимоги законодавства, не врахував можливості здачі заявником документів на пошту в установлений ухвалою суду про залишення апеляційної скарги без руху п'ятиденний строк з дня отримання ухвали й передчасно вирішив, що заявником не усунуто недоліки в установлений судовою ухвалою строк, тому оскаржувана ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги підлягає скасуванню з передачею справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Такі ж правові висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2053цс15 та від 21 вересня 2017 року у справі № 6-1509цс17.
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, крім іншого, із висновку суду щодо розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зважаючи на наведені правила, судовий збір за подання касаційної скарги покладається на відповідачів в рівних частках та підлягає стягненню на користь ОСОБА_3
Відповідно до квитанції від 12 липня 2017 року № TS206196 ОСОБА_3 за подання касаційної скарги сплатила судовий збір у розмірі 320, 00 грн.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в рівних частках на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 320, 00 грн.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                 В. А. Стрільчук
 
Судді                                                                                                             В. О. Кузнєцов
 
С. О. Погрібний
 
О. В. Ступак
 
                                                                                                                        Г. І. Усик