Постанова
Іменем України
26 червня 2018 року 
м. Київ
справа №522/17140/15-ц
провадження №61-4949св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В.,              Усика Г. І.,
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, 
відповідач - Виконавчий комітет Одеської міської ради,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 18 серпня 2016 року у складі суддів: Калараш А. А., Заїкіна А. П., Гончаренко В. М., 
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, звернулися до суду з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради про надання окремого упорядкованого житла.
На обґрунтування позову посилалися на те, що вони проживали в АДРЕСА_7 Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 978 від 22 серпня 2007 року «Про надання приватному підприємцю ОСОБА_9 дозволу на проектування і будівництво офісного будинку за адресою: АДРЕСА_8 вирішено знести будинок АДРЕСА_9, а відповідачів виселити із займаної квартири АДРЕСА_10 з наданням іншого упорядкованого житла: одної однокімнатної та одної двокімнатної квартир (відповідно до додатку №1 вказаного рішення). У 2009 році будинок АДРЕСА_11 було знесено, внаслідок чого позивачі вимушені були виїхати з квартири без надання їм іншого житла.
Позивачі в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей просили суд зобов'язати Виконавчий комітет Одеської міської ради, протягом шести місяців з дня набрання рішення суду законної сили, надати позивачам нове окреме упорядковане житло у м. Одеса, яке відповідатиме вимогам чинного законодавства.
Під час розгляду справи адвокат ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_3 уточнила позовні вимоги.
Просила суд зобов'язати Виконавчий комітет Одеської міської ради виконати зобов'язання та надати ОСОБА_3, членам її сім'ї протягом шести місяців з дня набрання рішення суду законної сили нове окреме упорядковане житло у м. Одеса, яке відповідатиме вимогам чинного законодавства України. 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року позов задоволено частково. Зобов'язано Виконавчий комітет Одеської міської ради виконати зобов'язання відповідно до рішення № 978 від                   22 серпня 2007 року «Про надання приватному підприємцю                ОСОБА_9 дозволу на проектування і будівництво офісного будинку за адресою: АДРЕСА_12, шляхом надання ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, окремого благоустроєного житла у м. Одеса (одну однокімнатну та одну двокімнатну квартири) протягом шести місяців з моменту набрання рішення суду законної сили. У іншій частині позову відмовлено.
Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси                           від 16 травня 2016 року включено ОСОБА_3 у склад осіб, яким згідно резолютивної частини рішення суду від 16 лютого 2016 року надано житло. Викладено резолютивну частину рішення від 16 лютого 2016 року в такій редакції: «Зобов'язати Виконавчий комітет Одеської міської ради виконати зобов'язання відповідно до рішення № 978 від 22 серпня 2007 року «Про надання приватному підприємцю ОСОБА_9 дозволу на проектування і будівництво офісного будинку за адресою: АДРЕСА_13», шляхом надання ОСОБА_3,                   ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, окремого благоустроєного житла в м. Одеса (одну однокімнатну та одну двохкімнатну квартири) протягом шести місяців з моменту набрання рішення суду законної сили».
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки у 1988 році квартиру АДРЕСА_1 визнано аварійною та такою, що не підлягає капітальному ремонту, а надалі прийнято рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 978 від             22 серпня 2007 року про його знесення, тому Виконавчий комітет Одеської міської ради зобов'язаний надати позивачам інше благоустроєне жиле приміщення. 
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18 серпня 2016 року  рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в позові. 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції встановлено добровільне виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1 у 2009 році в межах відкритого виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду від 09 лютого 2009 року. Однак відповідачі відмовилися заселитися в благоустроєне житло. Обов'язок щодо вирішення питання про виконання рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 978 від 22 серпня 2007 року в частині надання благоустроєного жилого приміщення позивачам покладається на Виконавчий комітет Одеської міської ради, проте позивачі просили суд надати нове окреме упорядковане житло у            м. Одеса, що не відповідає умовам вказаного рішення та є необґрунтованим. 
14 вересня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, у якій просить рішення Апеляційного суду Одеської області від              18 серпня 2016 року скасувати і залишити в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року.
19 вересня 2016 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.
05 липня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних і кримінальних справ справу призначено до судового розгляду.
У лютому 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційний суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права. 
Відмовляючи в позові, суд апеляційної інстанції позбавив позивачів законного права на отримання квартири у передбаченому законом порядку.
Суд апеляційної інстанції неправильно зазначив про добровільне виселення позивачів із спірної квартири, оскільки таке виселення відбувалося в межах виконавчого провадження, тобто примусово. 
Реалізуючи право на захист своїх законних прав та інтересів, позивачі вимагали від відповідача виконання єдиного зобов'язання, вказавши про вимогу обов'язкової відповідності наданого житла вимогам чинного законодавства, тобто про відповідність як додатку №1 до рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 978 від 22 серпня 2007 року стосовно житла, так і вимогам житлового законодавства щодо його якості. 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно  залишити без задоволення з огляду на таке.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що жилий будинок             АДРЕСА_14 знаходився на балансі місцевих рад, а надалі - обслуговуючих виконавчих органів Одеської міської ради. 
Рішенням Виконавчого комітету Іллічівської районної ради м. Одеси № 336 від 06 травня 1988 року квартири АДРЕСА_10 та АДРЕСА_15 визнані ветхими та такими, що не підлягають капітальному ремонту.
22 серпня 2007 року Виконавчий комітет Одеської міської ради прийняв рішення № 978 «Про надання приватному підприємцю ОСОБА_9 дозволу на проектування і будівництво офісного будинку за адресою:                АДРЕСА_16 
На місті будинку АДРЕСА_17 ОСОБА_9 мав збудувати новий офісний будинок та виконати комплекс робіт з благоустрою прилеглої території. 
Приватного підприємця ОСОБА_9 зобов'язано здійснити виселення громадян, що проживають у жилому будинку по                          АДРЕСА_18 з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення згідно з додатком № 1.
Відповідно до додатку №1 вказаного рішення, позивачі підлягали виселенню з аварійного житлового будинку по АДРЕСА_19 наданням іншого упорядкованого житла одної однокімнатної та одної двокімнатної квартир.
Контроль за виконанням рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 978 від 22 серпня 2007 року, щодо забезпечення виселених мешканців з жилого будинку АДРЕСА_20 у               м. Одеса, іншим упорядкованим житлом, покладено на заступника міського голови.
Будинок АДРЕСА_21 в м. Одесі, знесений у відповідності до рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 22 серпня 2007 року № 978.
Вказані обставини встановлені рішенням Малиновського районного суду          м. Одеси від 03 липня 2014 року, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2014 року, залишеними без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року.
Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Вирішуючи спір, апеляційний суд виходив із обставин, встановлених рішенням Апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а саме: ОСОБА_11 ще до ухвалення рішення Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 22 серпня 2007 року № 978 придбав квартиру АДРЕСА_2 у громадянки ОСОБА_12 Вказане житло складалося з двох самостійних сусідніх квартир. За вказану квартиру грошові кошти ОСОБА_13 були передані ОСОБА_9 для переселення відповідачів з аварійного будинку.
Крім того, ОСОБА_14 замість однієї житлової кімнати, площею 12, 73 кв. м, в аварійному будинку, ОСОБА_15, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх дітям ОСОБА_6, ОСОБА_7 було запропоновано ще одну двокімнатну квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 48, 4 кв. м. Від цієї пропозиції ОСОБА_15, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовилися, оскільки крім запропонованого житла вимагали грошову компенсацію, яку забудовник вважав завищеною.
Апеляційний суд у рішенні зазначив, що квартира АДРЕСА_4 після придбання її ОСОБА_3 була зареєстрована і надалі у 2009 року продана позивачем ОСОБА_3
Апеляційний суд також зазначив, що позивачі відмовилися від пропозиції ОСОБА_9 на вселення у квартиру АДРЕСА_22 оскільки під час пропозиції ім. ОСОБА_9. двокімнатної квартири АДРЕСА_23 відбувалися судові спори про визнання за позивачами права власності на самочинно реконструйовану квартиру АДРЕСА_5.
Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що приватний підприємець ОСОБА_9 частково виконав рішення № 978 Виконкому Одеської міської ради та на його кошти ОСОБА_3 придбано однокімнатну квартиру АДРЕСА_24, яка у 2009 році була продана ОСОБА_3, а від отримання двокімнатної квартири АДРЕСА_6, запропонованою ОСОБА_9, сім'я ОСОБА_3 відмовилась.
Суд першої інстанції постановляючи рішення, з яким не погодився апеляційний суд, виходив лише з того, що квартира за вищезазначеною адресою була знесена, а відповідачі виселені. Тому, посилаючись на положення статей 110 та 113 ЖК Української РСР вважав, що позивачі набули законного права на отримання благоустроєного жилого приміщення у вигляді двох квартир, яке було визначено рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 978 від 22 серпня 2007 року. Проте позивачі житло не отримали, а тому їх права порушені. 
Задовольняючі позов, суд першої інстанції не встановив належним чином обставини справи, не дав аналіз усім обставинам у справі, а саме: чи було виконано рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 978 від 22 серпня 2007 року, хто з позивачів має право на отримання квартири і якої саме. Лише посилання суду першої інстанції на вказане рішення Виконавчого комітету і факт виселення позивачів не може свідчити про його законність та обґрунтованість.
Верховний Суд в межах доводів  касаційної скарги  перевіряє  правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права та оцінює рішення суду встановлених обставин справи та законодавства на час його постановлення.
Верховний Суд бере до уваги, що відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Водночас відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року, чинного на час розгляду вказаної цивільної справи суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно із положеннями частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України 2004 року. 
Відповідно до статті 110 ЖК Української РСР громадяни виселяються з жилих будинків державного і громадського житлового фонду з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення, якщо: будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню; будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом; будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий.
Згідно із статтею 111 ЖК Української РСР якщо будинок, в якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню у зв'язку з вилученням земельної ділянки для державних або громадських потреб, громадянам, виселюваним з цього будинку, інше благоустроєне жиле приміщення надається Виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів, а у випадках, коли земельна ділянка відводиться державній, кооперативній або іншій громадській організації, - цією організацією. Якщо будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, у зв'язку з непридатністю для проживання підлягає знесенню або будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий, інше благоустроєне жиле приміщення надається виселюваним державною, кооперативною або іншою громадською організацією, якій належить будинок, що підлягає знесенню, або якій призначається підлягаючий переобладнанню будинок (жиле приміщення), а в разі відсутності цієї організації чи неможливості надання нею жилого приміщення - Виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.
Відповідно до статті 113 ЖК Української РСР надаване громадянам у зв'язку з виселенням інше благоустроєне жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати вимогам статті 50 цього Кодексу. Громадянам, які займали окрему квартиру, повинно бути надано окрему квартиру. Якщо наймач займав більш як одну кімнату, йому надається жиле приміщення, що складається з того ж числа кімнат. За розміром жиле приміщення має бути не меншим за те, яке займав наймач, однак у межах норми жилої площі. Якщо наймач або член сім'ї, що проживає разом з ним, має право на додаткову жилу площу і фактично користується нею, жиле приміщення надається з урахуванням норми додаткової жилої площі. У разі виселення з жилого приміщення, меншого за розміром, ніж це передбачено для надання жилого приміщення в даному населеному пункті, виселеному надається жиле приміщення відповідно до встановленого розміру.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини справи, взявши до уваги обставини справи, встановлені судовими рішеннями у цивільних справах, в яких брали участь позивачі, виходив з того, що обов'язок у вирішенні питання щодо виконання рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 978 від 22 серпня 2007 року в частині надання благоустроєного приміщення позивачам покладається на Виконавчий комітет Одеської міської ради.
Водночас апеляційний суд зазначив, що заявлені вимоги про надання нового окремого упорядкованого житла у місті Одесі, яке відповідає вимогам чинного законодавства, не відповідає умовам рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 978 від 22 серпня 2007 року.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивачі не довели позовні вимоги, зазначивши, що вони не позбавлені права звернутися з позовом до суду, або іншим шляхом захистити свої права.
Верховний Суд, з урахуванням змісту рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 978 від 22 серпня 2007 року, згідно з яким зобов'язано приватного підприємця ОСОБА_9 здійснити виселення громадян, що проживають у житловому будинку по АДРЕСА_25 з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення, згідно з додатком 1, встановлених апеляційний судом обставин справи та підстав та змісту позову погодився із рішенням апеляційного суду.
Крім того, Верховний Суд бере до уваги, що згідно із частиною першою статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.
Судом апеляційної інстанції встановлено обставини щодо реалізації позивачами своїх цивільних прав.
Вирішуючи спір, апеляційний суд обґрунтовано взяв до уваги зміст Виконавчого комітету Одеської міської ради № 978 від 22 серпня 2007 року.
Вказане рішення не було оспорене позивачами, а відповідно до частини першої статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
Доводи касаційної скарги зводяться до викладу обставин справи, у касаційній скарзі не зазначено такі доводи та аргументи, які б спростовували встановлені апеляційним судом обставини справи, а також висновки апеляційного суду.
Водночас доводи касаційної скарги про те, що позивачі виселилися з  належної їм квартири у межах виконавчого провадження, а не добровільно, не спростовують інші обставини справи.
Верховний Суд зауважує, що позивачі не позбавлені права звернення до суду про захист порушеного права з урахуванням вимог цивільного процесуального закону та захисту права у спосіб визначений законом.
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Одеської області від 18 серпня 2016 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                               В. А. Стрільчук
Судді:                                                                                                            В. О. Кузнєцов 
                                                                                                            А.С. Олійник
                                                                                                            О.В. Ступак
                                                                                                            Г.І. Усик