П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
          
23 травня 2018 року
м. Київ
Справа № 569/4374/16-ц 
Провадження № 14-159цс18
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Лященко Н. П., 
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С.,              Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С.,  Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 20 липня 2017 року (суддя Панас О. В.) та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 23 листопада 2017 року (судді Бондаренко Н. В., Григоренка М. П., Шимківа С. С.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог: Перша рівненська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5, про зняття арешту з нерухомого майна,
ВСТАНОВИЛА:
У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі - ГУ НП в Рівненській області), ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог: Перша рівненська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5, про зняття арешту з нерухомого майна.
На обґрунтування своїх вимог зазначала, що в січні 2016 року маючи намір відчужити належне їй майно, а  саме приміщення магазину ритуальних послуг за адресою: АДРЕСА_1, з'ясувала, що постановою слідчого          СВ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області від 21 вересня         2011 року на її майно накладено арешт відповідно до вимог статті 125 Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК України) 1960 року з метою забезпечення цивільного позову, належного зберігання речових доказів, а також для недопущення в подальшому незаконного відчуження речових доказів. Арешт на належне їй майно накладено слідчим у межах розслідування кримінальної справи №1/911-11 щодо обвинувачення ОСОБА_4 Таким чином, слідчий наклав арешт на майно, яке не належить обвинуваченій ОСОБА_4 А тому ОСОБА_3 просила суд зняти арешт з нерухомого майна, яке належить їй на праві власності.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 20 липня 2017 року провадження у справі закрито. Роз'яснено ОСОБА_3 право звернення з клопотанням до Рівненського міського суду в порядку статті 409 КПК України 1960 року, в кримінальній справі щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 190, частиною третьою статті 27, статтею 386, частиною першою статті 388 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 23 листопада 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
26 грудня 2017 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга              ОСОБА_3, у якій вона, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила суд скасувати оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, неправильно визначив характер спірних правовідносин та дійшов помилкового висновку про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від            5 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали.
У лютому 2018 року ГУ НП в Рівненській області, ОСОБА_5 та його представник подали відповідні відзиви на касаційну скаргу. Сторони зазначали, що касаційна скарга є необґрунтованою та безпідставною, з огляду на те, що суд правильно закрив провадження у справі, оскільки такі вимоги не підлягаю розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до частини шостої статті 403 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у редакції Закону № 2147-VIII, справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.
Згідно із частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII) питання про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. Про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу, зокрема, з обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п'ятій або шостій статті 403 цього Кодексу.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду ухвалою від          16 квітня 2018 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав порушення правил предметної юрисдикції.
Ухвалою ВеликоїПалати Верховного Суду від 26 квітня 2018 року зазначену справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами (у письмовому провадженні).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи в межах підстав оскарження, встановлених частиною шостою статті 403 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII), Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Аналогічна норма закріплена в частині першій статті 19 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII).
Відповідно до частини 1 статті 174 КПК України 2012 року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (частина 2 статті 174 КПК України 2012 року).
Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації (частина 3 статті 174 КПК України 2012 року).
Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частинна 4 статті 174 КПК України 2012 року).
Тобто, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлюється статтею 174 КПК України              2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, керувався тим, що арешт на спірне майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі щодо обвинувачення ОСОБА_4 з метою забезпечення цивільного позову, належного зберігання речових доказів, а також для недопущення в подальшому незаконного відчуження речових доказів, які є об'єктом злочину, а тому позивачка має право звернутись до суду з відповідним клопотанням у порядку, передбаченому статтею 409 КПК України 1960 року.
Суд встановив, що постановою слідчого СВ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області від 18 грудня 2010 року для забезпечення виконання цивільного позову, виконання вироку в частині можливої конфіскації майна було накладено арешт на все нерухоме майно, що належало ОСОБА_4
Вказане обтяження до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено 3 лютого 2011 року.
Рішенням Рівненського міського суду від 8 лютого 2011 року визнано дійсним договір дарування від 12 жовтня 2010 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, предметом якого є магазин ритуальних послуг, розташований за адресою: АДРЕСА_1, та визнано за  ОСОБА_3 право власності на вказаний об'єкт нерухомості.
Таким чином, на момент постановлення рішення суду від 8 лютого 2011 року власником спірного майна була ОСОБА_4
Постановою слідчого СВ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області від 21 вересня 2011 року накладено арешт на нерухоме майно, зокрема: виробниче приміщення загальною площею 559,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_2; офісне приміщення за адресою: АДРЕСА_1; офісне приміщення із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_3; нежитлове приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1.
Вироком Рівненського міського суду від 25 червня 2013 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п'ять) років з конфіскацією майна. У пред'явленому обвинуваченні за частиною 1 статті 388 КК України ОСОБА_4 виправдано у зв'язку з відсутністю у її діях складу злочину. Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 892 тис. 723 грн та 50 тис. грн моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за недоведеністю.
Зазначений вирок суду не виконаний і наразі засуджена перебуває в розшуку.
Отже, арешт на спірні приміщення було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі щодо обвинувачення ОСОБА_4, з метою забезпечення цивільного позову, належного зберігання речових доказів, а також для недопущення в подальшому незаконного відчуження речових доказів, які є об'єктом злочину.
У порядку, передбаченому КПК України, суди вправі вирішувати питання, що виникають при виконанні вироків, а саме питання щодо скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдувального вироку чи відмові у позові або незастосуванні конфіскації вироком ці заходи не скасовані. 
Разом з тим спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов'язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 чинного КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок. 
При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» чинного КПК України питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. 
Згідно зі статтею 409 КПК України 1960 року питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішується судом, який постановив вирок.
 У порядку, передбаченому статтею 411 КПК України(1960 року), суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдувального вироку чи відмови в позові або незастосування конфіскації вироком ці заходи не скасовані.
У справі, яка переглядається, суди встановили, що арешт на спірне майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі щодо обвинувачення ОСОБА_4 з метою забезпечення цивільного позову, належного зберігання речових доказів, а також для недопущення в подальшому незаконного відчуження речових доказів, які є об'єктом злочину, та враховуючи, що арешт на спірне майно було накладено за правилами КПК України 1960 року, суди дійшли правильного висновку про те, що зазначена справа  не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Установивши зазначені обставини, суди дійшли обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 402 - 404, 409, 410, 416ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 20 липня 2017 року  та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач   Н. П. Лященко |
Судді: | | Н. О. Антонюк | | Л. М. Лобойко
| | С. В. Бакуліна | | О. Б. Прокопенко
| | В. В. Британчук | | Л. І. Рогач
| | Д. А. Гудима | | І. В. Саприкіна
| | В. І. Данішевська | | О. М. Ситнік
| | О. С. Золотніков | | О. С. Ткачук
| | О. Р. Кібенко | | В. Ю. Уркевич
| | В. С. Князєв | | О. Г. Яновська