Постанова 
Іменем  України
 
18 липня 2018 року
м. Київ
 
справа № 754/5968/16-ц
 
провадження № 61-20428св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»,
представник позивача - ОСОБА_1,
відповідач - ОСОБА_2,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Антоненко Н. О., Шкоріної О. І., від 25 січня 2017 року
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позовна заява мотивована тим, що 25 червня 2008 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 укладено договір б/н, на підставі якого остання отримала кредит у розмірі 3 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 24 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Отримуючи кредит, відповідач погодилась, що заява на отримання кредиту, пам'ятка кредиту, Умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. 
Взяті на себе зобов'язанняпозичальникне виконувала, у зв'язку з чим станом на 22 березня 2016 року виникла заборгованість за кредитним договорому розмірі 30 614,96 грн, з яких: 3 000,00 грн заборгованість за кредитом; 16 335,75 грн заборгованість за процентами; пеня та комісія у розмірі 9 345,00 грн; 500 грн штрафу (фіксована частина) та 1 434,04 грн штрафу (процентна складова).
Ураховуючи викладене, ПАТ «Акцент-Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 614,96 грн. 
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року позов ПАТ «Акцент-Банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент-Банк»заборгованість за кредитним договором   від 25 червня 2008 року у розмірі 30 614,79 грн та 1 378,00 грн на відшкодування сплаченого судового збору.    
 
Задовольняючи позов ПАТ «Акцент-Банк», суд першої інстанції виходив із того, що протягом дії кредитного договору сторони не заявляли про його припинення, тому дія цього договору була автоматично продовжена на наступні періоди. При цьому відповідач прийняті на себе забов'язання за кредитним договором не виконала, у зв'язку з чим виникла заборгованість, тому вимоги позивача є обгрунтованими.
 
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, задоволено. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року скасовано.
У задоволенні позову ПАТ «Акцент-Банк» відмовлено.
 
Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Акцент-Банк», виходив із того, що банк звернувся до суду з позовом за захистом свого порушеного права поза межами позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
 
У лютому 2017 рокуПАТ «Акцент-Банк»подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення й залишити в силі рішення суду першої інстанції.     
 
Касаційна скарга мотивована тим, що у апеляційного суду не було підстав для застосування позовної давності, оскільки той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у передбачених законом випадках може бути підставою для скасування судового рішення, а не для вирішення апеляційним судом заяви про застосування позовної давності.
Також апеляційний суд не врахував правові позиції Верховного Суду України, висловлені у постановах: від 19 листопада 2014 року № 6-160цс14, від 29 грудня 2015 року № 6-249 цс15, щодо обчислення позовної давності окремо по кожному простроченому платежу та стягнення процентів за кредитом та пені у межах строку позовної давності перед зверненням до суду.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.
  
У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
21 квітня 2018 року справа передана до Верховного Суду.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Судом установлено, що 25 червня 2008 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 укладено договір б/н, на підставі якого остання отримала кредит у розмірі 3 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 24 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Отримуючи кредит, відповідач погодилась, що заява на отримання кредиту, пам'ятка кредиту, Умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. 
Взяті на себе зобов'язання позичальник не виконувала, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором.
 
Згідно з пунктом 6.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язався погашати заборгованість  за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.
 
Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується та такий самий термін.
 
Відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, що передбачені цим договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми позову.
 
Відповідно до статей 526, 1054, 1055 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
 
Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 
 
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. 
 
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа (кредитор) довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
 
При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
 
За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (частина п'ята статті 261 ЦК України). 
 
Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо).
Апеляційним судом установлено факт пропуску позивачем позовної давності, зокрема, щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом. Крім того, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом.
Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.
При цьому для забезпечення прогнозованості правозастосовної практики Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, на який посилається заявник у касаційній скарзі, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, який уможливлював стягнення процентів за кредитом і пені за процентами у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду.
Отже, посилання касаційної скарги на вказану постанову Верховного Суду України є безпідставним.
У пункті 9.4 Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що у випадку перевитрати платіжного ліміту по картці і непогашення його клієнтом на протязі 6 місяців, карта закривається, а відновлення дії карти можливо тільки після повного погашення заборгованості клієнтом.

Отже, позивач мав можливість звернутися до суду за захистом своїх прав потягом трьох років з дня коли виникло право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання, тобто до 01 листопада 2011 року, однак позивач звернувся до суду лише 19 квітня 2016 року, тобто з пропуском загального строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.
 
Помилкове посилання апеляційного суду на пропуск строку позовної давності не вплинуло на правильне вирішення позову та відмову у позові. Скасування судового рішення з формальних підстав не допускається (частина друга стаття 337 ЦПК України).
Колегія суддів зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду              від 21 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 зазначено, що позовна давність застосовується лише щодо вимог про захист порушеного права. Оскільки у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, неустойку після закінчення строку дії кредитного договору, то позовна давність не застосовується, а в позові відмовляється в цій частині за безпідставністю.   
 
Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
 
Згідно з статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
Б. І. Гулько
Є. В. Синельников
Ю. В. Черняк