ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2018 року 
м. Київ

Справа №  916/4529/15 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Селіваненка В.П. (головуючий), Львова Б.Ю. і Пількова К.М.,

розглянув касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Капіци Михайла Вікторовича (далі - ФОП Капіца М.В., Відповідач)
на рішення господарського суду Одеської області від 13.12.2017
(головуючий суддя - Рога Н.В., судді: Д'яченко Т.Г. і Смелянець Г.Є.)  та
постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.03.2018
(головуючий суддя - Лавриненко Л.В., судді: Лашин В.В. і Богатир К.В.) 
у справі № 916/4529/15
за позовом фізичної особи - підприємця Карлюги Дмитра Вадимовича (далі - ФОП Карлюга Д.В., Позивач)
до ФОП Капіци М.В.
про стягнення заборгованості в сумі 147   685,79 грн.,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "МВК" (далі - Товариство).

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано, з урахуванням подальших змін розміру позовних вимог, про стягнення заборгованості за договором оренди у сумі 147 685,79 грн. 

Рішенням господарського суду Одеської області від 13.12.2017, залишеним без змін  постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06.03.2018: позов задоволено; стягнуто з Відповідача на користь Позивача заборгованість за договором оренди за період з 01.03.2014 по 26.08.2015 у сумі 147 685,79 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 2 466,95  грн.

Рішення і постанову мотивовано обґрунтованістю позовних вимог.

У касаційній скарзі до Верховного Суду Відповідач, зазначаючи про суперечність оскаржуваних судових рішень нормам матеріального і процесуального права, просить "в порядку забезпечення доказів" витребувати від Держлікслужби України і від ФОП Карлюги Д.В. низку документів, скасувати оскаржувані судові рішення зі справи як такі, що не відповідають вимогам статті 238 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та прийняті з порушенням норм матеріального права і судового процесу; позовні заяви, подані за підписом ОСОБА_8, що не мав належних повноважень на представництво інтересів позивача  ФОП Карлюги Д.В., залишити без розгляду, а провадження у справі припинити.

У відзиві на касаційну скаргу Позивач заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи, що оскаржувані судові рішення прийняті у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, та просить відповідні судові рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційний господарський суд відхиляє викладене в касаційній скарзі клопотання про витребування документів, оскільки відповідно до частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права, зокрема, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Розгляд касаційної скарги Відповідача здійснено судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи, у відповідності до частини четвертої статті 301 ГПК України.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим і апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що:
- Позивачем і Відповідачем 25.03.2013 було укладено договір оренди (далі - Договір), за яким            Позивач            зобов'язався надати Відповідачу в тимчасове користування частину   приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Воробйова, 5, нежитлове приміщення 501; загальна площа частини приміщення, що передається  в оренду  - 53,7 кв.м (далі - Об'єкт оренди);       
- за умовами Договору: строк його  дії -       з 25.03.2013 по 15.03.2016; розмір орендної плати - сума, еквівалентна 1515 дол. США на місяць, з проведенням розрахунків у національній валюті (гривнях), за курсом продажу валюти АТ "УкрСиббанк" на день здійснення платежу;   орендна плата вноситься до 15 числа поточного місяця; оплаті підлягають також комунальні послуги;
- у подальшому сторонами Договору підписано акт приймання-передачі Об'єкту оренди, а також частково змінено умови визначення та розрахунку орендної плати;
- з лютого 2014 року по липень 2015 року Відповідач сплатив орендну плату в загальній сумі 199 756,30 грн.;
- визначена Позивачем ціна позову 147 685,79 грн. являє собою різницю між вартістю 1515 дол. США, обчисленою за курсом продажу валюти (доларів США), встановленим АТ "УкрСиббанк" на дати сплати відповідних платежів Відповідачем, та фактично сплаченими останнім сумами. Розрахунок ціни позову, наявний у матеріалах справи, є правильним;
- Відповідачем не доведено, що розміщена на офіційному сайті АТ "УкрСиббанк" інформація про курси готівкового обігу валют у касах банку є недостовірною;
- наявна у матеріалах справи нотаріально посвідчена довіреність від 03.12.2015, видана Позивачем на ім'я ОСОБА_9, є належним та допустимим (у розумінні статей 28, 33, 34 ГПК України в редакції, чинній на час розгляду справи місцевим господарським судом) доказом наявності у поіменованої особи повноважень представляти інтереси Позивача у господарських судах з правом подання позову;
- Відповідачем заявлено про застосування позовної давності щодо заяви про зміну предмета позову від 23.08.2017, оскільки ця заява за своєю правовою природою є заявою про зміну ціни позову, а не його предмета, до того ж про застосування позовної давності  у суді першої інстанції не заявлялося.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення суми, яка Позивач вважав заборгованістю Відповідача за Договором.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України:
- за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (частина перша статті 759);
- за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (абзац перший частини першої статті 762).

Господарським кодексом також передбачено,  що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (частина перша статті 283). Орендар зобов'язаний, зокрема, в повному обсязі сплачувати орендну плату, тобто фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності; розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (частина перша статті 286).

За іншими приписами Цивільного кодексу України:
- зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525, 526);
- грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частини перша і друга статті 533);
- договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629).

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених у справі і підтверджених доказами обставин попередні судові інстанції дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Аргументи касаційної скарги даного висновку не спростовують.

Так, наведені у скарзі обставини щодо самоправного захоплення ОСОБА_10 (батьком ФОП Карлюги Д.В.) Об'єкту оренди і товарів та обладнання суборендаря - Товариства не знаходять підтвердження за встановленими судами обставинами справи; зокрема, відсутні підтверджені доказами відомості щодо звернення у зв'язку з цим до відповідних правоохоронних та/або судових органів. 

Посилаючись на те, що пункт 4.1 Договору "не містить конкретного визначення, за курсом передачі якої саме валюти повинні здійснюватись розрахунки розміру платежу орендної плати у гривнях", скаржник вважає, що "розбіжності у розумінні і тлумаченні цієї норми договору оренди, що виникли між орендарем і орендодавцем, згідно законодавству може вирішуватися у судовому порядку", але ФОП Карлюга Д.В. до суду таких вимог не заявляв. У зв'язку з цим Касаційний господарський суд відзначає, що у разі різного розуміння умов Договору його сторонами до суду за тлумаченням умов Договору міг звернутися й сам ФОП Капіца М.В., і у нього не було правових підстав очікувати, що замість нього це здійснить цього контрагент за Договором. 

У разі незгоди з поданим Позивачем до суду розрахунком орендної плати Відповідач не позбавлений був права і можливості подати до того ж суду належний, на його думку, контррозрахунок з документами та іншими доказами на його підтвердження.

У матеріалах справи і в числі з'ясованих попередніми судовими інстанціями обставин справи відсутні відомості (дані) щодо дострокового розірвання Договору. Щодо посилань скаржника на "втрату ФОП Карлюгою Д.В. повноважень орендодавця" за Договором, то чинне законодавство України, в тому числі Цивільний і Господарський кодекси України, не передбачає такої підстави припинення Договору і зобов'язань за ним, як "втрата повноважень орендодавця". 

Посилання скаржника на відкриття за його заявою кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого статтею 356 Кримінального кодексу України (самоправство), документально не підтверджене, так само як і наявність або відсутність результатів розгляду відповідної заяви (якщо вона подавалася). Водночас за наявності таких результатів скаржник не буде позбавлений права, - за наявності підстав для цього, - на перегляд судових рішень в даній справі за нововиявленими обставинами. 

Перевірка повноважень ОСОБА_11 як представника Відповідача в суді вже була здійснена, зокрема, апеляційним господарським судом. Що ж до посилання скаржника на недотримання поіменованою особою і ФОП Карлюгою Д.В. заходів досудового врегулювання спору, то згідно з частиною першою статті 5 ГПК України (в редакції, чинній на час розгляду даної справи місцевим господарським судом) такі заходи застосовувалися сторонами за домовленістю між собою; у даному випадку доказів існування відповідної домовленості між Позивачем і Відповідачем останнім не подано.

Що ж до незгоди скаржника із здійсненим Позивачем розрахунком заборгованості, то суд повторює, що Відповідач не позбавлений був права і можливості подати суду належний, на його думку, контррозрахунок з підтверджувальними документами, а також звернутися, за необхідності та наявності підстав для цього, до суду за тлумаченням певних умов Договору.

ГПК України в редакції, чинній на час прийняття рішення місцевим господарським судом в даній справі, дійсно, як зазначається скаржником, не передбачалося подання до суду електронних доказів. Однак названий Кодекс (у згаданій редакції) й не містив заборони щодо подання електронних документів у вигляді їх засвідчених копій на паперових носіях, що підпадало під ознаки письмових доказів у розумінні статті 36 ГПК України (в тій же редакції). Отже, господарським судом порушень відповідної норми процесуального права не допущено. 

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано не задовольнив клопотання Відповідача про витребування від Позивача і Держлікслужби України "документів, за яким ФОП Карлюга Д.В. 14.07.2015 року отримав ліцензію на відкриття у орендованих мною (Відповідачем) і ФОП Погорєловим Р.В. приміщеннях своїх власних аптек № 2 Лотос і № 1 Лотос". Суд знову повторює, що обставини, пов'язані з одержанням (чи неодержанням) Позивачем відповідних ліцензій, не припиняють дії Договору і зобов'язань сторін за цим договором, а відтак не означають "втрати Позивачем повноважень орендодавця". Припинення дії Договору і зобов'язань за ним могло відбутися лише з підстав, передбачених законом.  

Що ж до посилання скаржника на те, що "саме конструкція рішення і зміст висновків Одеського апеляційного господарського суду суперечить процесуальним нормам діючого ГПК України та постанов Верховного Суду", то скаржником не зазначено й не обґрунтовано, яким конкретно нормам процесуального права та "постанов Верховного Суду" суперечать, на його думку, "конструкція рішення" і "зміст висновків" апеляційного господарського суду в даній справі.

Доводи скаржника, пов'язані із застосуванням у спірних правовідносинах позовної давності, вже спростовані апеляційним господарським судом; до того ж, як вбачається з постанови апеляційного господарського суду та касаційної скарги, про застосування такої давності Відповідачем заявлено лише в суді апеляційної інстанції без обґрунтування того, що Відповідач не мав можливості зробити це в суді першої інстанції до винесення ним рішення (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України).

Поряд з тим Касаційним господарським судом беруться до уваги доводи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, як такі що відповідають обставинам справи.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги Відповідача без задоволення, а судових рішень першої та апеляційної інстанцій - без змін як таких, що ухвалені з додержанням наведених норм Цивільного кодексу України.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Капіци Михайла Вікторовича залишити без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 13.12.2017 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.03.2018 у справі №   916/4529/15 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                       В. Селіваненко 

Суддя                                                                                                        Б. Львов

Суддя                                                                                                                        К. Пільков