Постанова 
Іменем України 

20 червня 2018 року
м. Київ

справа № 686/2313/16-ц
 
провадження № 61-20790св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
представник позивача - ОСОБА_2,
відповідач - Хмельницька дитяча школа образотворчого та декоративно-прикладного мистецтва,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - ОСОБА_2, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Карплюка О. І. від 16 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області в складі колегії суддів:                                                     Ярмолюка О. І., Карпусь С. А., Федорової Н. О. від 07 грудня 2016 року,
 
ВСТАНОВИВ:
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Хмельницької дитячої школи образотворчого та декоративно-прикладного мистецтва про стягнення додаткової заробітної плати.
 
Свої вимоги позивач мотивував тим, що з 17 січня 2011 року до 14 вересня 2015 року він працював  у школі на посаді заступника директора по адміністративно-господарській роботі. Наказом від 17 січня 2011 року його переведено на цю посаду з посади завгоспа з окладом згідно штатного розпису з надбавкою 50% і премією 100% у квартал зі спеціального рахунку школи. При звільненні з роботи відповідач не виплатив йому вказані доплати, зокрема надбавку за грудень 2012 року - лютий 2013 року та премію за грудень 2012 року - вересень 2015 року. У звязку із цим,                ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на свою користь                         62 543 грн 14 коп. додаткової заробітної плати за період з 30 листопада 2012 року до 14 вересня 2015 року, у тому числі 2 938 грн 50 коп. надбавки та 59 604 грн 64 коп. премії.
 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від            16 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач здійснив оплату праці ОСОБА_1 у повному розмірі.
 
Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 07 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2016 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду зазначив про те, що місцевим судом вірно зясовано фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і грунтуються на нормах діючого законодавства.
 
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 07 грудня 2016 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що при винесенні оскаржуваних судових рішень судами неправильно застосовано частину першу статті 21 та частину четверту статті 32 КЗпП України, та не застосовано статтю 2 Закону України «Про оплату праці», пункт 2.2.1 «Інструкції зі статистики заробітної плати», затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року
 
У червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від позивача надійшли додаткові пояснення, у яких останній вказує на те, що при розгляді зазначеної справи слід враховувати практику Європейського суду з прав людини, зокрема, висновки у справі «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, у якій йдеться про те, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. 
 
Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У квітні 2018 року справа передана до Верховного Суду.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити  судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
 
Суд установив, що з 29 червня 2010 року ОСОБА_1 працював у Хмельницькій дитячій школі образотворчого та декоративно-прикладного мистецтва на посаді завідуючого господарством.
Наказом від 17 січня 2011 року ОСОБА_1 переведено на посаду заступника директора по адміністративно-господарській роботі з окладом  згідно штатного розпису з надбавкою в 50% і премією 100% в квартал зі спеціального рахунку школи.
На той час у відповідача діяв колективний договір на 2010-2013 роки, який був 17 вересня 2010 року підписаний адміністрацією та профспілковим комітетом Хмельницької дитячої школи образотворчого та декоративно-прикладного мистецтва.
24 грудня 2013 року адмінстрація та профспілковий комітет Хмельницької дитячої школи образотворчого та декоративно-прикладного мистецтва підписали колективний договір на 2013-2016 роки.
Наказом від 30 листопада 2012 року ОСОБА_1 оголошено догану  за недбале ставлення до виконання своїх службових обовязків, що спричинило втрату твору (гобелену) та позбавлено його всіх видів заохочувальних виплат і премій.
З 01 березня 2013 року це дисциплінарне стягнення знято з ОСОБА_1 згідно із наказом від 27 лютого 2013 року.
У період з листопада 2012 року до вересня 2015 року осклад ОСОБА_1 згідно штатного розпису становив:
- у грудня 2012 року - 1 929 грн;
- з січня 2013 року по вересень 2015 року включно - 1 959 грн.
У грудні 2012 року ОСОБА_1 виплачено надбавку за складність і напруженість в роботі у розмірі 964 грн 50 коп. (50% від окладу). За січень, лютий 2013 року така надбавка ОСОБА_1 не виплачувалась. 
Протягом листопада 2012 року - вересня 2015 року ОСОБА_1 преміювався: 
- наказом Управління культури і туризму Хмельницької міської ради від 28 лютого 2014 року у розмірі 100% посадового окладу;
- наказом Хмельницької дитячої школи образотворчого та декоративно-прикладного мистецтва від 14 листопада 2014 року у розмірі посадового окладу;
- наказом Хмельницької дитячої школи образотворчого та декоративно-прикладного мистецтва від 13 січня 2015 року у розмірі 1 100 грн;
- наказом наказом Хмельницької дитячої школи образотворчого та декоративно-прикладного мистецтва від 31 серпня 2015 року у розмірі посадового окладу.
Наказом від 01 вересня 2015 року ОСОБА_1 звільнено з роботи з                        14 вересня 2015 року на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням.
Згідно зі статтею 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господаоської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, яка складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, інших заохочувальних і компенсаційних виплат.
За цією нормою основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантії і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій.
До інших заохочувальних і компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках гарантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Частиною другої статті 97 КЗпП України та частиною першою статті                        15 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що форми і система оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів. Умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
В силу частини першої статті 13 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» установлено надбавки працівникам у розмірі до 50 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати тарифної ставки): за високі досягнення у праці; за виконання особливо важливої роботи (на строк її виконання); за складіність, напруженість у роботі. У разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни зазначені надбавик скасовуються або зменшуються (пункт 2).
У пункті 4 цієї Постанови (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) надано право керівникам місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, при яких створені централізовані бухгалтерії, керівникам бюджетних установ, закладів та організацій в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків, затверджувати порядок і розміри преміювання працівників відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи у межах коштів на оплату праці. Преміювання керівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, їх заступників, встановлення їм надбавок та доплат до посадових окладів, надання матеріальної допомоги здійснюється за рішенням органу вищого рівня у межах наявних коштів на оплату праці.
Зазначене міститься й у пункті 4 наказу Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 року № 557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ».
У відповідності до частини другої статті 13, статті 18 КЗпП України та частини другої статті 7, частини першої статті 9 Закону України «Про колективні договои і угоди» у колективному договорі встановлюються взаємні зобовязання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, нормування і оплати праці, встановлення форм, систем, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.). Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обовязковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, орагнізації.
Пунктом 4 розділу ІІІ Колективного длоговору 2010 року і пунктом 5.25 розділу V Колективного договору 2013 року, як були чинними у відповідні періоди спірних правовідносин, визначено, що преміювання працівників школи здійснюється відповідно до Положення про преміювання.
Згідно пунктів 1.2-1.5, 3.3, 3.5, 4.1 Положення про преміювання школи (додаток 4 Колективного договору 2010 року) преміювання працівників проводиться за результатами роботи за місяць, квартал, півріччя. Показники, розміри і періоди преміювання встановлюються директором школи за погодженням профспілкового  комітету. Джерелом формування фонду матеріального заохочення є економія фонду оплати праці та кошти, передбачені на матеріальне заохочення працівників школи. Преміювання працівників здійснюється з урахуванням особистого вкладу кожного в підвищенні якості виконуваних робіт та творчих досягнень. Премії не призначаються працівникам, які мають дисциплінарні або адміністративні порушення. Преміювання працівників підприємства здійснюється за результатами роботи щомісячно в межах фонду заробітної плати, затвердженого кошторисом, у відсотках до посадового окладу, включаючи надбавки і доплати.
Аналогічні норми містяться й у пунктах 1.2-1.5, 3.2, 3.5, 4.1 Положення про преміювання школи (додаток 3 Колективного договору 2013 року) з тою різницею, що джерелом формування фонду матеріального заохочення є і кошти за надання платних послуг (0,2% фонду заробітної плати), а індивідуальні розміри премій співробітникам встановлюються комісією з преміювання.
Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 8 постанови від                  24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у впадках і за умови, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат можу бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.
Так, умовами укладеного між сторонами трудового доголвору було визначено структуру заробітної плати позивача, яка складається з основної заробітної плати - посадового окладу, додаткової заробітної плати - надбавки за складіність і напруженість у роботі та заохочувальної виплати - премії.
Указані умови оплати праці ОСОБА_1 визначені наказом  від 17 січня 2001 року про переведення його на посаду заступника директора по адміністративно-господарській роботі Хмельницької дитячої школи образотворчого та декоративно-прикладного мистецтва.
Ураховуючи, що Хмельницька дитяча школа образотворчого та декоративно-прикладного мистецтва фінансується з державного бюджету, а оплата праці її працівників здійснюється на підставі відповідних нормативно-правових актів України в межах бюджетних асигнувань, то правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що цей наказ не визначає конкретний розмір посадового окладу позивача та обовязкову періодичність додатково-заохочувальних виплат.
Крім того, умовами колективних договорів Хмельницької дитячої школи образотворчого та декоративно-прикладного мистецтва передбачено, що премія не є  обовязковою складовою заробітної плати працівників, а її виплата здійснюється відповідно до Положення про преміювання з урахуванням результатів роботи кожного працівника та наявністю коштів у фонді матеріального заохочення.
У звязку із застосуванням до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення його було позбавлено  надбавки за складіність і напруженість у роботі за січень-лютий 2013 року та премії. На суму цих виплат зменшено фінанстування відповідача з коштів спецфонду. Позбавлення позивача цих виплат не суперечить вимогам Постанови № 1298.
Також протягом 2013-2015 року преміювання позивача здійснювалось відповідно до діючого у Хмельницькій дитячій школі образотворчого та декоративно-прикладного мистецтва Положення про преміювання, а саме за результатами  його роботи в межах наявних коштів на ці потреби.
За таких обставин правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що відповідач здійснив оплату праці ОСОБА_1 у повному розмірі.
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання  обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки  з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Частиною першою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - ОСОБА_2, залишити без задоволення.
 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької від 16 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 07 грудня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | Н. О. Антоненко
| В. І. Журавель
| В. М. Коротун
| В. П. Курило