ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/14692/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Пількова К. М. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,
розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Голдентрейд Груп"
на рішення Господарського суду міста Києва (суддя - Ярмак О.М.) від  17.10.2017
та постанову Київського апеляційного господарського суду (головуючий - Сулім  В.В., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.) від 22.01.2018
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Голдентрейд Груп"
до Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" 
та Публічного акціонерного товариства "Таскомбанк"
про визнання зобов'язання припиненим в частині. 

Короткий зміст позовних вимог
1.          28.08.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Голдентрейд Груп" (далі - Позивач) подало позовну заяву про визнання зобов'язання Позивача з повернення кредиту в частині 340 000 грн. 00 коп. за договором кредитної лінії № 037 від 23.03.2017 (далі - Кредитний договір), укладеним між Позивачем та Публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" (далі - Відповідач 1), припиненим.
2.          Позовна заява мотивована запереченням Позивачем на підставі статті 603 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вимог Публічного акціонерного товариства "Таскомбанк" (далі - Відповідач 2) як нового кредитора (згідно з укладеним між відповідачами договором № 220617ц від 23.06.2017 про відступлення права вимоги) за кредитними зобов'язаннями Позивача перед Відповідачем 1 за укладеним між останніми Кредитним договором (із змінами та доповненнями). Позивач заперечує набуття Відповідачем 2 права вимоги до Позивача на суму 340 000 грн. 00 коп. згідно з повідомленням від 29.06.2017 № 4544/61 про відступлення права вимоги, оскільки Позивачем був укладений з Відповідачем 1 договір банківського рахунку від 28.12.2016, за умовами якого на поточному рахунку Позивача на момент прийняття рішення правління Національного банку України від 24.04.2017 №  264-рш/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" до неплатоспроможних" залишок коштів складав 340 077 грн. 00 коп., у зв'язку із чим Позивачем 24.04.2017 Відповідачу 1 надіслано платіжне доручення про повернення кредитних коштів в сумі 340 000 грн. 00 коп. за Кредитним договором, яке не виконано Відповідачем 1, а норми статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не забороняють зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки Позивач є одночасно боржником та кредитором Відповідача 1 за згаданими Кредитним договором та банківського рахунку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом Позивача перед Відповідачем 1 за Кредитним договором, оскільки за цим кредитним договором не було здійснено заміни застави, кошти Позивача перебували на поточному рахунку у Відповідача 1 на дату початку процедури виведення Фондом банку Відповідача 1 з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами Кредитного договору, а Позивач не є пов'язаною з банком особою. Також Позивач вказує, що ним була подана заява № 108 від 26.06.2017 про зарахування зустрічних вимог. 

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3.          17.10.2017 Господарський суд міста Києва прийняв рішення (залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2018) у задоволенні позову відмовити повністю. Рішення мотивовані тим, що зарахування зустрічних однорідних вимог шляхом списання коштів з банківських рахунків за договором банківського рахунку з метою погашення зобов'язання за Кредитним договором після початку процедури ліквідації Відповідача 1 та після набуття Відповідачем 2 права вимоги за Кредитним договором суперечить вимогам законодавства та порушує порядок задоволення вимог до банку, оскільки Позивач надав Відповідачу 1 24.04.2017, в день запровадження до нього тимчасової адміністрації, для виконання платіжне доручення № 40 від 24.04.2017 на суму 340 000 грн. 00 коп. з метою повернення кредиту за Кредитним договором, тим самим звернувся з майновою вимогою про розпорядження належними йому коштами після запровадження до Відповідача тимчасової адміністрації, що унеможливило виконання Відповідачем 1 вказаної банківської операції у зв'язку з обмеженнями на здійснення таких операції згідно з пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також суди вказують, що 27.06.2017 Позивач звернувся до Відповідача 1 із заявою № 108 від 26.06.2017 про зарахування зустрічних однорідних вимог, яка отримана Відповідачем 1 03.07.2017, тоді як згідно з укладеним між відповідачами 23.06.2017 договором про передачу активів та зобов'язань неплатоспроможного банка Відповідача 1 з дати вказаного договору до Відповідача 2 перейшло право вимоги до Позивача за Кредитним договором. 

Короткий зміст вимог касаційної скарги
4.          26.02.2018 Позивач подав касаційну скаргу. У касаційній скарзі просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
5.          Вимога про виконання Відповідачем 1 платіжного доручення № 40 від 24.04.2017 на суму 340 000 грн. 00 коп. з метою повернення кредиту за Кредитним договором була направлена до 17 год. 00 хв. 24.04.2017, коли на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб була розміщена інформація про запровадження щодо Відповідача 1 тимчасової адміністрації, а тому майнова вимога про розпорядження належними Позивачу коштами надійшла банку Відповідача 1 до запровадження щодо нього тимчасової адміністрації. 
6.          Можливість зарахування зустрічних однорідних вимог первісному кредиторові у разі заміни кредитора у зобов'язанні залежить від моменту отримання боржником письмового повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні, а Позивач отримав таке повідомлення від Відповідача 29.06.2017 - після надіслання 27.06.2017 Позивачем Відповідачу 1 заяви про зарахування зустрічних вимог, а тому згідно зі статтею 603 ЦК України зарахування зустрічних вимог з Відповідачем 1 можливе та є правомірним, а отримання повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні за Кредитним договором відбулось після виконання Позивачем 27.06.2017 зобов'язання на суму 340 000 грн. 00 коп. за Кредитним договором первісному кредитору - Відповідачу 1.
7.          Умовами Кредитного договору із визначенням номеру поточного рахунку Позивача передбачено списання Відповідачем 1 грошових коштів з поточного рахунку Позивача, відкритого у Відповідача 1.
8.          В Законі України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відсутня норма, що зарахування однорідних вимог здійснюється тільки після затвердження акцептованих вимог кредиторів банку.
Позиція Відповідача 2, викладена у відзиві на касаційну скаргу
9.          Доводи у відзиві на касаційну скаргу аналогічні мотивуванням та висновкам судів в оскаржуваних судових рішеннях.

Позиція Верховного Суду
Щодо наслідків запровадження тимчасової адміністрації 
10.          Заперечуючи рішення судів про відмову в задоволенні позовних вимог, скаржник наполягає, що зобов'язання Позивача перед Відповідачем 1 за Кредитним договором в частині 340 000 грн. 00 коп. припинилось шляхом його виконання належному кредитору (Відповідачу 1) через надання останньому доручення списати вказану суму коштів з поточного рахунку, відкритому Позивачем в тій же установі банку Відповідача 1.
Однак Суд відхиляє наведені заперечення з огляду на таке.
Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється зокрема виконанням, проведеним належним чином. 
Судами встановлено, що як на підтвердження виконання Позивачем зобов'язання на суму 340 000 грн. 00 коп. перед Відповідачем 1 за укладеним між ними Кредитним договором Позивач вказує на надання ним Відповідачу 1 для виконання платіжного доручення № 40 від 24.04.2017 з метою погашення частини кредиту за Кредитним договором на суму 340 000 грн. 00 коп.
В касаційній скарзі Позивач вказує (пункт 5), що таке розпорядження було надано ним 24.04.2017 до 17 год. 00 хв., коли на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб була розміщена інформація про запровадження Відповідача 1 тимчасової адміністрації, однак не виконано Відповідачем 1.
Судами також встановлено, що днем запровадження стосовно Відповідача 1 тимчасової адміністрації є 24.04.2017, коли виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі рішення Правління Національного банку України від 24.03.2017 № 264-рш/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" до категорії неплатоспроможних" прийнято рішення № 1684 "Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Діамантбанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".
Згідно з пунктом 2 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виведення неплатоспроможного банку з ринку - заходи, які здійснює Фонд стосовно банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, щодо виведення його з ринку одним із способів, визначених статтею 39 цього Закону.
Пунктом 16 частини 1 статті 2 цього закону передбачено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.
Частиною 1 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.
Статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" також передбачені інші наслідки початку процедури виведення Фондом банку з ринку та запровадження стосовно банку тимчасової адміністрації, які згідно з пунктом 1 частини 5 цієї статті полягають у нездійсненні під час тимчасової адміністрації задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку, розпочинається в день прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відповідного рішення і саме з цього дня настають передбачені законодавством наслідки запровадження тимчасової адміністрації щодо неплатоспроможного банку незалежно від часу публікації відповідної інформації на сайті Фонду.
У зв'язку із викладеним Суд погоджується із висновком судів, що надання Позивачем Відповідачу 1 24.04.2017, тобто в день запровадження щодо останнього тимчасової адміністрації, розпорядження з виконання платіжного доручення № 40 від 24.04.2017 на суму 340 000 грн. 00 коп. з метою повернення Позивачем Відповідачу 1 кредитних коштів на вказану суму є майновою вимогою Позивача з розпорядження належними йому коштами після запровадження стосовно Відповідача 1 тимчасовою адміністрації, заборона на здійснення чого шляхом вчинення Відповідачем 1 вказаної банківської операції передбачена наведеною вище нормою пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Отже посилання скаржника на надання Відповідачу 1 платіжного доручення не свідчить про виконання Позивачем зобов'язання перед Відповідачем 1 за укладеним між ними Кредитним договором на вказану суму у розумінні статей 526, 527 ЦК України та не може свідчити про припинення відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання Позивача перед Відповідачем 1 за Кредитним договором на вказану суму, правильного висновку про що дійшли суди першої та апеляційної інстанції.

Щодо моменту здійснення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог 
11.          Скаржник також стверджує (пункт 6), що зобов'язання Позивача за Кредитним договором в частині 340 000 грн. 00 коп. припинилось внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог з первісним кредитором - Відповідачем 1, яке, на думку скаржника, було здійснене в момент надсилання ним Відповідачу 1 заяви про зарахування зустрічних вимог (27.06.2017), до одержання Позивачем як боржником за Кредитним договором повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні (29.06.2017).
Однак суд відхиляє вказані твердження скаржника з огляду на таке.
Суди встановили, що 27.06.2017 Позивач направив Відповідачу 1 заяву про зарахування однорідних зустрічних вимог, яка отримана Відповідачем 1 03.07.2017, тоді як згідно з укладеним між відповідачами 23.06.2017 договором про передачу активів та зобов'язань неплатоспроможного банка Відповідача 1 з дати вказаного договору до Відповідача 2 перейшло право вимоги до Позивача за Кредитним договором. Повідомлення про заміну кредитора за Кредитним договором Позивач одержав 29.06.2017.
Згідно зі статтею 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. 
Верховний Суд звертається до своєї позиції, викладеній у постановах від 24.01.2018 у справі №  908/3039/16 та від 05.04.2018 у справі №  910/13205/17, у якій Суд звертає увагу на те, що спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог як одностороннього правочину не передбачено законодавством. За загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми) здійснення відповідної заяви про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони, чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов'язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.
Оскільки у цій справі, як встановлено судами, заява Позивача про зарахування одержана Відповідачем 1, а отже і вчинена після повідомлення Позивача про заміну кредитора у зобов'язанні за Кредитним договором, Суд відхиляє твердження Позивача про припинення зобов'язання внаслідок зарахування за належно вчиненою заявою.
У зв'язку із викладеним відхиляються доводи скаржника (пункт 7) з посиланням на умови укладеного між Позивачем та Відповідачем 1 Кредитного договору, пунктом 4.1.8 якого передбачено таке списання коштів без додаткового узгодження з позичальником (Позивачем). 
Отже суди дійшли правомірного висновку, що зобов'язання Позивача за Кредитним договором на суму 340 000 грн. 00 коп. не припинилось в порядку статті 601 ЦК України, А Суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин статті 603 ЦК України.
12.          У зв'язку з викладеним у пункті 11 цієї постанови висновком Суд відхиляє також аргументи скаржника (пункти 7 та 8) як такі, які б належало розглянути тільки у випадку, якби заява Позивача про зарахування вважалась вчиненою.
13.          Таким чином доводи скаржника щодо неправомірності відмови у задоволенні позовних вимог не знайшли свого правого та матеріального підтвердження, оскільки не ґрунтуються на нормі закону та не відповідають обставинам справи, а тому відповідні вимоги не підлягають задоволенню.
14.          Висновки судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях про відмову у задоволенні вимог про визнання зобов'язання припиненим в частині зроблені відповідно до норм законодавства, зокрема статей 526, 527, 599, 601, 602 ЦК України, статей 2, 36, 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та відповідно до встановлених на підставі доказів у справі обставин справи. 
15.          У зв'язку з викладеним та з урахуванням положень пункту 1 частини 1 статті 308 та статті 309 ГПК України оскаржувані постанова апеляційного суду та рішення місцевого суду підлягають залишенню без змін як законні та обґрунтовані.
16.          У зв'язку із відмовою у задоволенні касаційної скарги судові витрати за подання касаційної скарги покладаються на Позивача.
Керуючись статтями 129, 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
1.          Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Голдентрейд Груп" залишити без задоволення.
2.          Рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 у справі №  910/14692/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          К. М. Пільков

Судді                                                                                                    Т. Б. Дроботова

                                                                                                    Ю. Я. Чумак