Постанова
іменем України
 
27 червня 2018 року
м. Київ
справа № 451/730/16-к
провадження № 51-3994 км 18
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 
прокурора                                       ОСОБА_5 , 
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2016 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                                № 12016140280000275, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Павліва Радехівського району Львівської області, жителя                     у АДРЕСА_1 , раніше судимого – 27 квітня 2016 року за вироком Радехівського районного суду Львівської області за ч. 1 ст. 213 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК з іспитовим строком тривалістю 1 рік,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Радехівського районного суду Львівської області від 25 серпня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що еквівалентно            850 грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь СТзОВ «Прогрес» 10 909,50 грн (ЕДРПОУ 03762555) у рахунок відшкодування майнової шкоди.
За обставин, установлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він у червні           2015 року, перебуваючи на території майнового комплексу СТзОВ «Прогрес», що в               с. Щуровичі Радехівського району Львівської області, шляхом вільного доступу таємно вчинив крадіжку металевих конструкцій одних двостулкових воріт, завдавши вказаному товариству майнової шкоди на суму 11 208 грн. 
Апеляційний суд Львівської області ухвалою від 10 листопада 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишив без зміни. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає про порушення вимог статей 404, 405 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), оскільки суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання прокурора про дослідження вироку Радехівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2016 року, який безпідставно не враховано судом першої інстанції при призначенні засудженому ОСОБА_6 покарання за новим вироком, при визначенні якого підлягали застосуванню положення ч. 4 ст. 70 та ст. 72 КК. 
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу й просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Мотиви Суду
Кримінальне провадження судом першої інстанції розглянуто відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПКу межах висунутого обвинувачення ОСОБА_6 та встановлених відомостей про його особу, що мають значення для справи.
Апеляційний суд, переглянувши кримінальне провадження, дійшов правильного висновку, що вирок стосовно ОСОБА_6 відповідає вимогам статей 370, 374 КПК, тобто є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому правомірно залишив його без зміни, а апеляційну скаргу прокурора – без задоволення.
При цьому апеляційний суд правильно зазначив в ухвалі, що законних підстав для призначення покарання ОСОБА_6 за правилами ч. 4 ст. 70 ККу суду першої інстанції не було, оскільки не допускається застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань стосовно особи, щодо якої застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, котра вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання у вигляді штрафу, що належить відбувати реально. 
Що стосується доводів прокурора про необхідність застосування положень            ст. 72 КК щодо самостійного виконання призначених ОСОБА_6 покарань, то відповідно до вимог п. 11 ч. 1 ст. 537та ст. 539 КПКпрокурор має процесуальну можливість за необхідності вирішити це питання в порядку виконання судових рішень. 
Ухвалу апеляційного суду постановлено відповідно до вимог ст. 419 КПК, тому Верховний Суд не вбачає підстав для скасування цієї ухвали, а також для задоволення касаційної скарги прокурора. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були підставою для зміни чи скасування ухвали апеляційного суду у кримінальному провадженні, не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 – 438, 441, 442 КПК, п. 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.             
Судді:
 
            ОСОБА_1                             ОСОБА_2                             ОСОБА_3