Постанова
Іменем України
 
20 червня 2018 року
м. Київ
 
справа № 701/1299/16-ц
 
провадження № 61-32586св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 26 липня 2017 року у складі колегії суддів: Ювшина В. І., Гончар Н. І., Пономаренка В. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання.
 
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 
19 липня 19997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 
03 червня 2005 року.
 
За час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_6.
 
Після розірвання шлюбу, син залишився проживати разом з матір?ю та знаходиться на її утриманні.
 
Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 04 жовтня 2005 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходу громадян в місяць на дитину, починаючи з 19 вересня 2005 року і до досягнення сином повноліття.
 
До досягнення сином повноліття відповідач сплачував аліменти на його утримання, але після досягнення ним повноліття вирішив сплачувати аліменти на власний розсуд. 
 
01 вересня 2015 року ОСОБА_6 поступив на контрактну форму навчання до Уманського державного педагогічного університету та є студентом, денної форми навчання. Вартість його навчання відповідно до договору від 
19 жовтня 2015 року № 251, становить 6 930,00 грн. За навчання сина на 1-му та 2-му курсі позивачкою було сплачено 13 860,00 грн. Строк навчання у вказаному навчальному закладі встановлено 3 роки та 10 місяців. 
 
Позивачка також несе додаткові витрати на сина - проживання його в гуртожитку. 
 
У зв'язку з чим ОСОБА_4 просила суд стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_6, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до його двадцятитрьохрічного віку; додаткові витрати на оплату навчання 
ОСОБА_6, в розмірі 1/2 витрат на навчання згідно договору про навчання та договору на проживання в гуртожитку в розмірі 7 955,00 грн.
 
Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 11 травня 2017 року позовні вимоги задоволено.
 
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, який на час ухвалення рішення навчається на II курсі ОКР навчально-наукового інституту економіки та бізнес-освіти Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини денної (контрактної) форми навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 21 грудня 2016 року і до досягнення сином 23 річного віку або припинення навчання. 
 
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на оплату навчання сина ОСОБА_6, в розмірі 1/2 витрат згідно договору про навчання та договору на проживання в гуртожитку в розмірі 7 955,00 грн. 
 
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 551,20 грн. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги відповідають інтересам сина, матеріальному становищу платника аліментів та засадам розумності, виваженості, справедливості. Тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
 
Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 26 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.
 
Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 11 травня 
2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина, ОСОБА_6, який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 21 грудня 2016 року і до досягнення ним 23 річного віку або припинення навчання.
 
У частині позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення 1/2 витрат на навчання згідно договору про навчання та договору на проживання в гуртожитку в розмірі 7 955,00 грн - відмовлено.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано наявністю підстав для стягнення аліментів на утримання сина, що продовжує навчання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. При цьому судом враховано майнове становище відповідача, перебування на його утриманні іншої дружини та двох неповнолітніх дітей.
 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на оплату навчання повнолітнього сина, суд апеляційної інстанції виходив із того, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 СК України.
 
15 серпня 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Черкаської області від 
26 липня 2017 року та залишити в силі рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 26 липня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом не враховано, що до досягнення сином повноліття, відповідач сплачував аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх своїх видів доходу, не змінюючи їх розміру, ні домовленостями, ні рішенням суду, але після досягнення сином повноліття аліменти вирішив сплачувати на свій розсуд.
 
Суд безпідставно дійшов висновку про те, що ОСОБА_8, який є сином другої дружини відповідача, знаходиться на його утриманні. ОСОБА_8 отримує аліменти від свого рідного батька за рішенням суду.
 
Та обставина, що на утриманні відповідача знаходиться непрацездатна дружина, не впливає на визначення розміру аліментів.
 
Судом безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на оплату навчання повнолітнього сина.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» 
ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року касаційна скарга разом з матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (стаття 199 СК України).
 
Вказана норма закону розповсюджує обов'язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв'язку з цим матеріальної допомоги.
 
Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів:
 
1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років;
 
2) продовження ними навчання. 
 
3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі. 
 
Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов'язку батьків утримувати таку дитину не виникає
 
Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
 
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21 грудня 2016 року і до досягнення ним 23 річного віку або припинення навчання. При цьому судом апеляційної інстанції обґрунтовано враховано майнове становище відповідача, перебування на його утриманні іншої дружини та двох неповнолітніх дітей.
 
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення додаткових витрат на повнолітнього сина що продовжує навчає, Верховний Суд зазначає таке.
 
Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).  
 
Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.  Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
 
Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
 
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. 
 
Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.
 
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на оплату навчання повнолітнього сина. Оскільки позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, тобто правовідносини виникли, які регулюються статтею 199 СК України. 
 
Вимоги щодо стягнення додаткових витрат на оплату навчання повнолітнього сина не відносяться до диспозиції статті 199 СК України, оскільки такі умови визначені диспозицією статті 185 СК України за умови особливих обставин, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. При цьому наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.  
 
Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.
 
Рішення апеляційного суду Черкаської області від 26 липня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська