Постанова
Іменем України
16 травня  2018 року 
м. Київ
справа № 580/175/16-ц
провадження № 61-7488св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_2,
відповідач - приватний нотаріус Лебединського районного нотаріального округу Сумської області Жураховський Дмитро Володимирович,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 12 квітня 2016 року у складі судді Стеценка В. А. та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 07 липня 2016 року у складі колегії суддів: Хвостика С. Г., Левченко Т. А., Собини О. І.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Лебединського районного нотаріального округу Сумської області Жураховського Д. В. про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що 21 березня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Лебединського районного нотаріального округу Сумської області Жураховського Д. В. із заявою. Зазначає, що відповідач при розгляді його заяви щодо деяких питань взагалі не надав інформації, а стосовно одного питання - завідомо недостовірні данні, внаслідок чого його право на отримання інформації відносно нього самого було порушено і обмежено, що спричинило йому моральну шкоду. 
На підставі викладеного позивач просив визнати дії приватного нотаріуса Жураховського Д. В. при розгляді його заяви протиправними і такими, що порушили його права на розгляд звернень та отримання інформації; зобов'язати відповідача протягом п'яти днів з моменту винесення судом рішення, надати правдиву відповідь на питання, викладені в його заяві; стягнути з відповідача на відшкодування завданої моральної шкоди 425 грн. 
Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 12 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_2 не довів, що його право на отримання інформації було порушено відповідачем, а також те, що діями чи поведінкою приватного нотаріуса Лебединського районного нотаріального округу Сумської області Жураховського Д. В. йому завдано моральну шкоду.
Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 07 липня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що є правильною та повною інформація, надана приватним нотаріусом на запит позивача щодо поширення відносно нього інформації. Позивач не довів, що приватний нотаріус поширив стосовно нього інформацію, про яку йдеться у довідці з Лебединської центральної районної лікарні, та така інформація не може вважатись неповною та недостовірною.
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Касаційна скарга мотивована тим, що внаслідок неправомірних дій приватного нотаріуса та порушення ним Закону України «Про звернення громадян», статті 60 Закону України «Про запобігання корупції» та Закону України «Про інформацію» у наданні завідомо недостовірної інформації  на його заяву від 21 березня 2014 року йому спричинено моральну шкоду.
У відзиві на касаційну скаргу, поданому у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, відповідач просить відхилити касаційну скаргу, посилаючись на те, що приватний нотаріус Жураховський Д. В., діючи у відповідності з вимогами статті 60 Закону України «Про запобігання корупції», у провадженні якого зберігалась спадкова справа, на звернення позивача надав йому 18 квітня 2014 року за вихідним № 424/01-16 повну та достовірну інформацію щодо поставлених у заяві питань.
08 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Суди попередніх інстанцій встановили, що 21 березня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Лебединського нотаріального округу Сумської області Жураховського Д. В. із заявою, в якій просив пояснити з якою метою той збирав відносно позивача конфіденційну медичну інформацію; чому він її збирав без згоди та повідомлення останнього; інформувати чи була поширена ця інформація, в разі поширення відкликати її.
18 квітня 2014 року приватний нотаріус повідомив ОСОБА_2 про те, що під час посвідчення правочину, однією із сторін якого був позивач на підставі статті 44 Закону України «Про нотаріат» з метою перевірки цивільної дієздатності останнього направляв запит до Лебединської центральної районної лікарні. 
22 травня 2013 року на цей запит надійшла відповідь за вих. № 728, зміст якої стороннім особам приватний нотаріус Лебединського районного нотаріального округу Сумської області Жураховський Д. В. не розголошував.
Установлено, що перевіркою, проведеною Міністерством юстиції України було встановлено, що приватний нотаріус Лебединського районного нотаріального округу Жураховський Д. В.  під час оформлення документів спадкової справи № 79/2012, заведеної 27 вересня 2012 року щодо майна померлої ОСОБА_4, у зв'язку з наявністю сумніву щодо цивільної дієздатності спадкоємця ОСОБА_2 на підставі статті 44 Закону України «Про нотаріат» 25 квітня 2013 року звернувся з запитом до Лебединської центральної районної лікарні, на який 22 травня 2013 року отримав довідку. 
Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 16 червня 2014 року копія довідки лікарні стосовно позивача, яка зберігалась в приміщенні нотаріуса в спадковій справі, була вилучена саме працівником правоохоронного органу без належного оформлення запиту та протоколу виїмки. Довідка вибула від приватного нотаріуса Жураховського Д. В. поза його волею на підставі виїмки, отже відповідач не може нести відповідальність за подальшу дію цієї довідки, що спростовує будь-яке поширення ним інформації стосовно позивача. 
Згідно з актом від 18 лютого 2015 року комісією Лебединського міського відділення Управління Міністерство внутрішніх справ України в Сумській області вилучено та знищено копію листа Лебединської центральної районної лікарні за вих. № 728 від 22 травня 2013 року на вимогу ОСОБА_2 
Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
За правилами статті 60 Закону України «Про запобігання корупції» особам, зазначеним у пунктах 1, 2, 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, а також особам, які постійно або тимчасово обіймають посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов'язків, або спеціально уповноважені на виконання таких обов'язків у юридичних особах приватного права незалежно від організаційно-правової форми, забороняється: відмовляти фізичним або юридичним особам в інформації, надання якої цим фізичним або юридичним особам передбачено законом; надавати несвоєчасно, недостовірну чи не в повному обсязі інформацію, яка підлягає наданню відповідно до закону.
Суд першої інстанції  на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що приватний нотаріус Лебединського районного нотаріального округу Сумської області Жураховський Д. В. при наданні відповіді на звернення позивача діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до частини другої статті 25 Закону України «Про звернення громадян» громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.
Беручи до уваги зазначене вище, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій визначилися із характером спірних правовідносин учасників справи, встановили фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, а тому дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки  позивачем не надав належних та допустимих доказів, які б підтвердили, що отримана ним відповідь, викладена в листі нотаріуса була йому незрозумілою та неповною; не довів того, що відносно нього були порушені вимоги чинного законодавства на отримання інформації і цими незаконними діями йому завдано моральну шкоду.
Доводи касаційної скарги про те, що  відповідь нотаріуса на його звернення є завідомо неправдивою, не заслуговують на увагу, оскільки приватний нотаріус ЖураховськийД. В. на заяву позивача своєчасно надав письмову відповідь, в якій виклав позицію нотаріуса по суті справи. Вказане також підтверджується постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року у справі № 818/2238/15, яка набрала законної сили, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання протиправними дій Головного територіального управління юстиції у Сумській області щодо відмови виконати вимогу № 2 заяви 
ОСОБА_2 від 23 лютого 2015 року, а саме: зробити подання до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату для анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Жураховського Д. В. та зобов'язання Головного територіального  управління юстиції у Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 23 лютого 2015 року в частині вимоги про направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату подання для анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Жураховського Д. В. відмовлено. 
Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та фактично зводяться до переоцінки доказів, що згідно зі статтею 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено. 
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій містять вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що рішення місцевого та апеляційного судів ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому ці рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 12 квітня 
2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 07 липня 
2016 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                               В. С. Висоцька
Судді                                                                                                                         А. О. Лесько 
В. В. Пророк 
І. М. Фаловська 
С. П. Штелик