ПОСТАНОВА
Іменем України

25 липня 2018 року 
Київ
справа №819/794/16
адміністративне провадження №К/9901/12419/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,
суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕ Борднетце-Україна» на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року (судді: Попко Я.С., Хобор Р.Б., Сеник Р.П.) у справі №819/794/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕ Борднетце-Україна» до Управління Держпраці у Тернопільській області про скасування припису,
установив:
У липні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕ Борднетце-Україна» звернулось до суду із адміністративним позовом до Управління Держпраці у Тернопільській області, в якому просило скасувати припис від 21 червня 2016 року     №19-16-33/127-125.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідачем при перевірці товариства не взято до уваги факт перебування працівника товариства ОСОБА_1 у простої під час звільнення. Наполягали, що станом на час подання працівником заяви про звільнення операційний час роботи банківських установ вже завершився, у зв'язку з чим грошові кошти перераховано на наступний після звільнення день. 
Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 1 серпня 2016 року (суддя Білоус І.О.) позов задоволено: скасовано припис Управління Держпраці у Тернопільській області від 21 червня 2016 року №19-16-33/127-125; розподілено судові витрати.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року скасовано постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 1 серпня 2016 року та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, вважає помилковими висновки суду, з яких суд виходив при ухваленні рішення. Зазначає, що у день звільнення ОСОБА_1 підприємство перебувало в стані простою, означений працівник не працював, тому належні йому до виплати при звільненні грошові кошти виплачено на наступний день, що не суперечить чинному законодавству. Також звертає увагу на те, що оплату часу простою, який виник не з вини працівника, є виконанням вимог частини першої статті 113 КЗпП України, і це не підтверджує факт перебування працівника у цей день на роботі.
Управління Держпраці у Тернопільській області у письмових запереченнях просить залишити касаційну скаргу без задоволення з підстав її необґрунтованості, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін. 
Справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки сторони, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, подали клопотання про розгляд справи без їх участі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Суди встановили, що      на підставі звернень громадянина ОСОБА_1 та листа-погодження Держпраці України заступником начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Тернопільській області Мисаком О.В. проведено позапланову перевірку додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування у ТОВ «СЕ Борднетце-Україна» за період з 14 по 21 червня 2016 року.
Згідно з актом перевірки стану додержання суб'єктом господарювання законодавства про працю від 21 червня 2016 року №19-16-33/127 встановлено порушення статей 47, 116, 117 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника ОСОБА_1 інженера-технолога підвідділу планування Чернівецького невідокремленого виробничого структурного підрозділу ТОВ «СЕ Борднетце-Україна», а саме: при звільненні працівника йому не виплачено всіх належних від товариства сум, не проведено остаточний розрахунок та не виплачено середній заробіток за час затримки день фактичного розрахунку. 
У зв'язку з виявленими порушеннями 21 червня 2016 року Управлінням Держпраці у Тернопільській області винесено ТОВ «СЕ Борднетце-Україна» припис №19-16-33/127-125, яким останнього зобов'язано: 1) при звільненні працівників виплату всіх сум, що їм належать від товариства, проводити відповідно до вимог статті 116 КЗпП України; 2) в разі затримки виплати остаточного розрахунку, проводити виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до вимог статті 117 КЗпП України; 3) при звільненні працівників дотримуватись вимог статті 47 КЗпП України.
Строк виконання припису та письмового повідомлення про його виконання встановлено до 21 липня 2016 року.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що       відповідно до витягу із системи      обліку робочого часу ТОВ «СЕ Борднетце-Україна», який фіксує      вхід та вихід працівників на територію підприємства, починаючи із 17 березня 2016 року        ОСОБА_1 був відсутній на роботі. Оскільки вказаний працівник у день його звільнення не працював, а товариство перебувало у стані простою, то, провівши остаточний розрахунок з вказаним працівником в наступний після звільнення день, позивачем не порушено положень статті 116 КЗпП України. 
Суд апеляційної інстанції, приймаючи протилежне рішення про відмову у задоволенні позову, вважав, що звільнений працівник ОСОБА_1 у час простою та день звільнення був присутній на роботі, що, на думку апеляційного суду, підтверджується табелем обліку використання робочого часу з відміткою «П» - простій. Суд апеляційної інстанції відхилив посилання на витяг із електронної пропускної системи входу/виходу працівників на територію ТОВ «СЕ Борднетце-Україна», до якої мають доступ працівники товариства, оскільки документом, що засвідчує облік роботи працівника, є табель обліку використання робочого часу. 
Колегія суддів Верховного Суду не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, з огляду на таке. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці.
Згідно з підпунктом 50 пункту 4 вказаного Положення Держпраці відповідно до покладених на неї завдань видає в установленому порядку роботодавцям, суб'єктам господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні або за кордоном, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, а також фондам загальнообов'язкового державного страхування обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства з питань, які належать до компетенції Держпраці, та вносить пропозиції щодо накладення дисциплінарних стягнень на посадових осіб, винних у порушенні законодавства.
В силу частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. 
Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до пункту 5.2.2. Правил внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «СЕ Борднетце-Україна» від 3 грудня 2015 року робочий день офісного персоналу повинен починатися в проміжку між 8 та 9 годинами та закінчуватися в проміжку між 16:30 та 17:30 годинами на вибір працівника та триває від 7 до 8 годин. Обов'язковою при цьому є присутність працівника на підприємстві з 9:00 до 16:30 години. Керівники відділів зобов'язані за необхідності організувати роботу відділів з 8:00 год. до 17:30 год. 
Судами встановлено, що 24 березня 2016 року інженер-технологом підвідділу планування Чернівецького невідокремленого виробничого структурного підрозділу ОСОБА_1 подано на ім'я генерального директора ТОВ «СЕ Борднетце-Україна» заяву про звільнення.
Як підтверджується відміткою уповноваженої особи Шлампа О. на вказаній заяві, остання отримана підприємством 24 березня 2016 року о 17:00 годині, тобто, за 30 хвилин до завершення робочого дня на підприємстві (а.с. 14). 
ОСОБА_1 звільнений з роботи наказом від 24 березня 2016 року на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін. Згідно з цим наказом підвідділ бухгалтерського обліку зобов'язано виплатити позивачу компенсацію за 10 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період з 8 квітня 2015 року по 24 березня 2016 року (а.с. 13). Заповнену трудову книжку ОСОБА_1 видано у день звільнення.
Відповідно до платіжного доручення від 24 березня 2016 року №1495 цього дня ОСОБА_1 виплачено позивачем кошти в сумі 1907,45 грн, призначення платежу: виплата розрахункових за березень 2016 року. Операцію проведено банком 24 березня               2016 року об 11 год. 20 хв (а.с. 15). 
Поряд з цим, судами встановлено, що згідно з наказом ТОВ «СЕ Борднетце-Україна» від 16 березня 2016 року №155аг «Про встановлення факту простою» у зв'язку із зменшенням обсягу роботи робочий час з 17 березня 2016 року по 25 березня  2016 року є цілозмінним простоєм із оплатою 2/3 від тарифної ставки та збереженням премії за присутність на роботі (а.с. 20-21).
Згідно з табелем обліку робочого часу за березень 2016 року,     починаючи з  17 березня 2016 року по 24 березня 2016 року (усього 6 днів), у тому числі у день звільнення, ОСОБА_1 не працював у зв'язку з простоєм виробництва (а.с. 23).
Як вбачається з витягу із системи обліку робочого часу ТОВ «СЕ Борднетце-Україна», який фіксує вхід та вихід працівників на територію підприємства, починаючи з                   17 березня 2016 року ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці (а.с. 70-72). 
За приписами статей 34, 113 КЗпП України простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). 
Таким чином, роботодавець зобов'язаний оплатити працівнику час перебування підприємства в стані простою. При цьому сама по собі виплата заробітної плати (у тому числі за час простою виробництва) не є безумовним і беззаперечним підтвердженням факту присутності працівника на роботі. 
Предметом доказування у даній справі є факт присутності працівника на робочому місці після подання заяви про звільнення і до кінця робочого дня.
Судом першої інстанції встановлено, і таке не спростовано апеляційним судом, що у день звільнення 24 березня 2016 року ОСОБА_1 не працював, на робочому місці не знаходився, а заяву про звільнення подав наприкінці цього дня о 17:00 год. 
З огляду на положення частини першої статті 116 КЗпП України, суд першої інстанції правильно виходив з того, що враховуючи факт відсутності ОСОБА_1 у день звільнення на роботі, у відповідача були законні підстави для проведення з ним остаточного розрахунку на наступний після звільнення день. Вини   ТОВ «СЕ Борднетце-Україна», як роботодавця, у спірних правовідносинах немає.
Судом апеляційної інстанції необґрунтовано не взято до уваги дані із системи обліку робочого часу ТОВ «СЕ Борднетце-Україна», оскільки вони містять в собі відомості про обставини, які мають значення для вирішення справи.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в Управління Держпраці у Тернопільській області не було підстав для винесення оскаржуваного припису. 
Доводи, викладені в касаційній скарзі ТОВ «СЕ Борднетце-Україна», знайшли своє підтвердження в ході касаційного розгляду справи.
Отже, судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону, у зв'язку з чим постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі судового рішення суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕ Борднетце-Україна» задовольнити.
Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року скасувати, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 1 серпня 2016 року залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя                                                                     І.Л. Желтобрюх

Судді                                                                                           О.В. Білоус

                                                                                                    Т.Г. Стрелець