Постанова
Іменем  України
 
23 травня 2018 року
м. Київ
справа № 686/5026/16-ц
провадження № 61-4741св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого – Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі: відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Хмельницькому, військова частина НОМЕР_1 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 23 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Марцинкевича А. М., Янчук Т. О., Федотової Н. О.,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Хмельницькому (далі – ВВД ФССНВ у місті Хмельницькому) про збільшення розміру відшкодування матеріальної шкоди, завданої каліцтвом у зв`язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати та стягнення заборгованості втраченого заробітку. 
Позовну заяву мотивовано тим, що 07 липня 1979 року трапилася дорожньо-транспортна пригода з вини водія військової частини НОМЕР_2 . Внаслідок цієї пригоди він отримав тілесні ушкодження, в зв`язку з чим визнаний інвалідом III групи з втратою 55% професійної працездатності та                    45% загальної працездатності безстроково. Рішенням Хмельницького міського народного суду від 14 червня 1984 року військова частина                 НОМЕР_2 зобов`язана відшкодовувати йому заподіяну шкоду у вигляді сплати 88 руб. 52 коп. щомісячно. Рішенням Хмельницького міського суду                  від 17 серпня 1999 року з військової частини НОМЕР_3 (правонаступник військової частини НОМЕР_2 ) на його користь стягнуто втрачений заробіток за попередній до рішення суду період та зобов`язано відповідача з 01 вересня 1999 року і безстроково сплачувати йому 82,68 грн. 
Зазначає, що вказану суму відшкодування військова частина НОМЕР_3 та її правонаступник військова частина НОМЕР_1 сплачували йому по 2005 рік включно, а в квітні 2006 року його справа передана до ВВД ФССНВ у місті Хмельницькому, який і здійснює вказану виплату по сьогоднішній день. 
У зв`язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати просить на підставі статті 1208 ЦК України збільшити розмір відшкодування шкоди, встановлений рішенням суду від 17 серпня 1999 року до 1537,85 грн. 
Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та просив: збільшити розмір щомісячного стягнення, визначений рішенням Хмельницького міського суду Хмельницької області від 17 серпня 1999 року з 82,68 грн до 1 537,85 грн і стягувати з військової частини НОМЕР_1 на його користь відшкодування втраченого заробітку в зв`язку з ушкодженням здоров`я з 01 березня 2016 року безстроково, щомісячно 1 537,85 грн. Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 46 887,70 грн втраченого заробітку в зв`язку з ушкодженням здоров`я за період з січня 2013 року по січень 2016 року включно. Виконання зобов`язання, щодо виплати військовою частиною НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 відшкодування втраченого заробітку в зв`язку з ушкодженням здоров`я з 01 березня 2016 року і безстроково, щомісячно 1 537,85 грн, покласти на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в особі ВВД ФССНВ у місті Хмельницькому. Виконання зобов`язання щодо виплати військовою частиною НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 46 887,70 грн втраченого заробітку в зв`язку з ушкодженням здоров`я за період з січня 2013 року по січень 2016 року включно покласти на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в особі ВВД ФССНВ у місті Хмельницькому.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області                 від 25 липня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування втраченого заробітку внаслідок втрати професійної працездатності ушкодженням здоров`я з 01 січня 2013 року по 31 січня       2016 року у розмірі 46 887,70 грн одноразово.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування втраченого заробітку внаслідок втрати професійної працездатності ушкодженням здоров`я з 01 березня 2016 року у розмірі 1537,85 грн щомісячно та безстроково.
В іншій частині відмовлено. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення міськрайонного суду мотивоване тим, що відповідно до положень частини другої статті 1208 ЦК України передбачено право потерпілого на  перерахунок раніше визначеного розміру відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. При цьому суд дійшов висновку, що обов`язок із відшкодування втраченого заробітку внаслідок втрати професійної працездатності ушкодженням здоров`я слід покласти на військову частину.
Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 23 листопада               2016 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2016 року скасовано. У задоволенні позову               ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ВВД ФССНВ у місті Хмельницькому в межах своїх повноважень проводило всі необхідні перерахування та нарахування, а тому апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 1208 ЦК України.
У грудні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Хмельницької області            від 23 листопада 2016 року та залишити в силі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2016 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не поширюються на спірні правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства, зокрема положеннями частини другої статті 1208 ЦК України.
У лютому 2017 року військова частина НОМЕР_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила, що рішення апеляційного суду ухвалено відповідно до закону, а тому передбачені законом підстави для його скасування відсутні.
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільно-процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
01 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Верховний Суд дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судом встановлено, що згідно з актом від 08 липня 1979 року № 2 про нещасний випадок на виробництві (форма Н-1), 07 липня 1979 року сталася дорожньо-транспортна пригода з вини водія військової частини НОМЕР_2 . Внаслідок цієї пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.
Згідно з довідкою ВТЕК від 08 липня 1983 року ОСОБА_1 з 01 липня 1983 року визнаний інвалідом III групи з втратою 55% професійної працездатності та 45% загальної працездатності безстроково. Причина інвалідності – трудове каліцтво. 
Рішенням Хмельницького міського народного суду від 14 червня 1984 року військова частина НОМЕР_2 зобов`язана відшкодовувати ОСОБА_1 заподіяну шкоду у вигляді 88 руб. 52 коп. щомісячно. 
Рішенням Хмельницького міського суду від 17 серпня 1999 року з військової частини НОМЕР_3 (правонаступник військової частини НОМЕР_2 ) на користь позивача стягнуто втрачений заробіток у зв`язку із ушкодженням здоров`я з вересня 1996 року по серпень 1999 року та зобов`язано відповідача з                    01 вересня 1999 року і безстроково сплачувати ОСОБА_1                             82,68 грн. 
22 вересня 2004 року у зв`язку з розформуванням військової частини НОМЕР_3 , військова частина НОМЕР_3 направила військовій частині НОМЕР_1 як правонаступнику виконавчий лист № 774/7-09 р. на виплату довічного утримання в сумі 82,68 грн щомісячно громадянину ОСОБА_1 за заподіяну шкоду здоров`ю. Військова частина НОМЕР_3 виплачувала довічне утримання по 30 вересня 2004 року включно. Дана виплата проводиться по КЕКВ 1343 ст. 0823.
З березня 2006 року справа ОСОБА_1 передана до ВВД ФССНВ у місті Хмельницькому, який і здійснює вказану виплату по сьогоднішній день.
Згідно зі статтею 29 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»             від 23 вересня 1999 року № 1105 перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу проводиться у разі:                 1) зміни ступеня втрати професійної працездатності; 2) зміни складу сім`ї померлого; 3) підвищення розміру мінімальної заробітної плати у порядку, визначеному законодавством. 
Перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної  плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади  з питань статистики. Таке перерахування провадиться з 01 березня наступного року. При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає. 
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що на час ухвалення рішення Хмельницького міського суду від 17 серпня 1999 року мінімальна заробітна плата становила 74 грн, а з 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата збільшилась до 1 378 грн, у зв`язку з чим просив збільшити розмір відшкодування шкоди встановлений рішенням Хмельницького міського суду від 17 серпня 1999 року до 1537,85 грн.
Згідно з постановою ВВД ФССНВ у місті Хмельницькому від 27 квітня                2009 року «Про індексацію щомісячної страхової виплати» ОСОБА_1 було призначено розрахункову суму індексації щомісячної страхової виплати у розмірі з квітня 2006 року по лютий 2009 року у 345 грн 20 коп. 
Відповідно до довідок про доходи, виданих ВВД ФССНВ у місті Хмельницькому на ім`я ОСОБА_1 , щомісячна сума страхової виплати починаючи з квітня 2006 року по січень 2016 року не змінювалась та становила 82,68 грн.
Апеляційний суд у порушення вимог статей 212–214, 303, 316 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) не визначився з підставою позовних вимог, не звернув увагу, що позивач просив збільшити розмір щомісячних страхових виплат у зв`язку із підвищенням розміру мінімальної заробітної плати відповідно до положень статті 29 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Таким чином, оскільки апеляційний суд не з`ясував всіх обставин у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, не визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, рішення апеляційного суду не може вважатися законним та обґрунтованим та відповідно до положень статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 23 листопада                 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення апеляційного суду втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | Н. О. Антоненко
| В. І. Журавель
| В. М. Коротун
| В. П. Курило