ПОСТАНОВА
Іменем України

27 червня 2018 року 
Київ
справа №708/472/17
провадження №К/9901/15508/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого – Смоковича М. І.,
суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 708/472/17
за позовом ОСОБА_1 до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на постанову Чигиринського районного суду Черкаської області, прийняту 13 червня 2017 року у складі головуючого судді – Ткаченка С.Є., та постанову Київського апеляційного адміністративного суду, прийняту 18 липня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого – Бужак Н.П., суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.,
в с т а н о в и в :
У травні 2017 року ОСОБА_1 (далі також – позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 в якому просила:
скасувати постанову про адміністративне правопорушення № 24 від 25 квітня 2017 року, винесену військовим комісаром Чигиринського районного військового комісаріату Черкаської області ОСОБА_2 щодо накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700 гривень за порушення, передбачене частиною першою статті 210-1 КУпАП, а провадження по справі закрити.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що підставою для винесення щодо неї цієї постанови вказано порушення вимог п.2, п.3, п.4, п.33 постанови Кабінету Міністрів України № 921 від 07 грудня 2016 року «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних», що полягало у нездійсненні оповіщення зазначених у розпорядженні призовників і військовозобов`язаних за місцем їхнього проживання, відсутність письмового повідомлення районному військовому комісаріату про результати оповіщення та виконання вимог законодавства призовниками і військовозобов`язаними та власниками будинків, незабезпечення контролю за прибуттям призовників і військовозобов`язаних за викликом районного військового комісаріату.
Вважає, що вказана постанова прийнята з порушенням вимог законодавства і не відповідає обставинам справи, оскільки на початку березня 2017 року на усне прохання військового комісара ОСОБА_2 вона отримала повістки та іменний список без підпису посадової особи, датований «весна 2017», і в умовах грубого порушення відповідачем вимог закону намагалася виконати вимоги нормативних актів щодо повідомлення призовників, які проживають на території сільської ради, шляхом передачі останнім повісток.
Оскільки на адресу сільської ради від відповідача не надходили офіційні накази та розпорядження, передбачені постановою Кабінету Міністрів України № 921, то вона була обмежена в своїх діях і не могла надати їх копії призовникам чи їх батькам.
Тому вважає, що нею були вжиті всі можливі заходи задля виконання вимог закону.
В ході вручення повісток призовникам, були складені відповідні акти про відсутність останніх, які передані відповідачу, а до відділення поліції було направлено копії актів та супровідний лист.
Враховуючи, що жодного з вище перерахованих правопорушень вона не вчиняла, вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а вказана постанова є незаконною і підлягає скасуванню.
Чигиринський районний суд Черкаської області постановою від 13 червня 2017 року позов задовольнив.
Визнав незаконною та скасував постанову в справі про адміністративне правопорушення № 24 від 25 квітня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по частині першій статті 210-1 КУпАП та накладення на неї штрафу в розмірі 1700 гривень.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по частині першій статті 210-1 КУпАП закрито.
Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 18 липня 2017 року скасував постанову Чигиринського районного суду Черкаської області від 13 червня 2017 року в частині вимог про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення та ухвалив в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.
В решті постанову суду залишив без змін.

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі – КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У касаційній скарзі представник відповідача, посилаючись на те, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій були винесені при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також винесені з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки судів не відповідають обставинам справи, просив скасувати їх рішення, та постановити нове яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
У запереченнях на касаційну скаргу позивач зазначає, що касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки скаржник не наводить належних підстав для того, щоб вважати, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального та процесуального права. Просила касаційну скаргу залишити без задоволення.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 обрана на посаду сільського голови Рацівської сільської ради Чигиринського району, тобто наділена повноваженнями посадової особи органу місцевого самоврядування і здійснює свою діяльність у відповідності до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Відповідно до частини третьої статті 15 Закону України «Про оборону України» виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у галузі оборонної роботи забезпечують призов громадян на строкову військову службу.
Згідно з частиною першою статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в адміністративно-територіальних одиницях, де немає військових комісаріатів, відповідні органи місцевого самоврядування, керівники підприємств, установ та організацій, у тому числі навчальних закладів, незалежно від підпорядкування і форм власності зобов`язані на вимогу військових комісаріатів сповіщати призовників і військовозобов`язаних про їх виклик до військових комісаріатів, забезпечувати своєчасне прибуття за цим викликом, у семиденний строк повідомляти районні (міські) військові комісаріати про прийняття на роботу (навчання) та звільнення з роботи (навчання) призовників і військовозобов`язаних.
При цьому порядок весняного призову в 2017 році передбачено Указом Президента України № 44/2017 від 24 лютого 2017 року «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2017 році».
Судами також встановлено, що 13 квітня 2017 року відносно позивачки, як посадової особи органу місцевого самоврядування, військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення № 25 за порушення нею вимог частини першої статті 210-1 КУпАП
Вважаючи протиправною постанову про накладення на неї адміністративного стягнення позивач звернулася до суду.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова відносно позивача винесення з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки відсутні правові підстави для притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 210-1 КпАП України.
В свою чергу, суд апеляційної інстанції, який переглядав постанову суду першої інстанції, з такими висновками суду погодився, однак,  виявивши порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині закриття провадження у справі, постановив в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Верховний Суд висновки суду апеляційної інстанції вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.
Зі змісту оскаржуваної постанови, вбачається, що підставою для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 стало те, що під час весняного призову з 01 квітня 2017 року, оголошеного Указом Президента України №44/2017 від 24 лютого 2017 року «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2017 році», сільський голова Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області ОСОБА_1 не забезпечила призов громадян на строкову військову службу всупереч вимог частини третьої статті 15 Закону України «Про оборону України».
На вимогу військового комісаріату неналежним чином здійснила оповіщення призовників і військовозобов`язаних про їх виклик до військового комісаріату, не забезпечила своєчасне прибуття за цим викликом призовників і військовозобов`язаних, чим порушила вимоги частини першої статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», чим порушила вимоги щодо оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці, що передбачено п. 64 Постанови КМ України від 21 березня 2002 року №352 «Про затвердження Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом».
Після отримання розпорядження районного військового комісаріату щодо сповіщення призовників і військовозобов`язаних про їх явку на призовні дільниці для призову на військову службу, порушила вимоги пп.2,3,4 п.33 Постанови КМ України від 07 грудня 2016 року №921 «Про затвердження порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних», а саме:
- неналежним чином здійснила оповіщення зазначених у розпорядженні призовників і військовозобов`язаних за місцем їх проживання;
- письмово не повідомляла районному військовому комісару про результати оповіщення та виконання вимог законодавства призовниками і військовозобов`язаними та власниками будинків;
- не забезпечила контроль за прибуттям призовників і військовозобов`язаних за викликом районного військового комісара,
чим вчинила правопорушення, передбачене частиною першою  статті 210-1 КпАП України.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про оборону України» виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у галузі оборонної роботи забезпечують: призов громадян на строкову військову службу; організацію та участь у здійсненні на відповідній території заходів, пов`язаних з мобілізаційною підготовкою, територіальною обороною та цивільним захистом; здійснення інших повноважень у галузі оборонної роботи, передбачених законами, тощо.
Як зазначено у п.64 Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого постановою КМ України №352 від 21 березня 2002 року, оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці відбувається за наказами районних військових комісарів (додаток 14) і повістками (додаток 15), врученими призовникам через житлово-експлуатаційні організації, домовласників, відповідні виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, де немає військових комісаріатів, керівників підприємств, установ, організацій, навчальних закладів незалежно від підпорядкування і форми власності.
Наказ районного військового комісара розсилається житлово-експлуатаційним організаціям, домовласникам, відповідним виконавчим органам сільських, селищних і міських рад, на підприємства, в установи та організації, навчальні заклади. Про проведення призову повідомляється через засоби масової інформації.
Пунктом 33 Постанови КМ України № 921 від 07 грудня 2016 року «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних» визначено, що у разі отримання розпорядження районного (міського) військового комісаріату щодо оповіщення призовників і військовозобов`язаних про їх явку на призовні дільниці (пункти попереднього збору) для їх приписки до призовної дільниці, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних виконавчі комітети сільських, селищних та міських рад:
- відбирають картки первинного обліку зазначених у розпорядженні осіб;
- здійснюють оповіщення зазначених у розпорядженні призовників і військовозобов`язаних за місцем їх проживання під їх особистий підпис у картках первинного обліку. У разі відсутності призовників і військовозобов`язаних за місцем їх проживання доводять вимогу про виклик до відома власників будинків, у яких вони проживають;
- письмово повідомляють районному (міському) військовому комісаріату про результати оповіщення та виконання вимог законодавства призовниками і військовозобов`язаними та власниками будинків;
- забезпечують контроль за прибуттям призовників і військовозобов`язаних за викликом районного (міського) військового комісаріату.
Отже, чинним законодавством України чітко визначено, що оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці відбувається за наказами районних військових комісарів і повістками врученими призовникам через житлово-експлуатаційні організації, домовласників, відповідні виконавчі органи сільських, селищних і міських рад.
Обов`язковим для військових комісаріатів є направлення відповідного наказу про призов відповідним виконавчим органам сільських, селищних і міських рад.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, ІНФОРМАЦІЯ_2 у встановленому законодавством порядку наказ про проведення призову до Рацівської сільської ради Чигиринського району, розпорядження та іменний список призовників не направив.
Фактично дії, пов`язані з мобілізацією та оповіщенням призовників про виклик до військомату, сільський голова вчиняла за усною домовленістю з військовим комісаріатом та з власної ініціативи.
Посилання відповідача на іменний список призовників на призовну комісію Чигиринського військового комісаріату по с. Раців, як на доказ повідомлення Рацівську сільську раду про призов, Верховний Суд до уваги не приймає оскільки він не містить необхідних реквізитів, підпису посадової особи. Крім того, на зазначеному документі містяться ксерокопії інших документів.
Отже, враховуючи те, що Чигиринський військовий комісаріат не направляв у встановленому законом порядку наказ та інші документи, які б зобов`язували позивачку як голову сільської ради вчиняти встановлені законодавством України дії, пов`язані з забезпеченням призову на строкову військову службу осіб у 2017 році, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що за відсутності належним чином оформленого наказу та списку призовників, які військовий комісаріат повинен був у обов`язковому порядку направити до сільської ради, сільський голова ОСОБА_1 не могла виконати покладений на неї обов`язок здійснити оповіщення зазначених у розпорядженні призовників і військовозобов`язаних за місцем їх проживання під їх особистий підпис у картках первинного обліку, а у разі відсутності призовників і військовозобов`язаних за місцем їх проживання доводять вимогу про виклик до відома власників будинків, у яких вони проживають, письмово повідомити районний військовий комісаріат про результати оповіщення та виконання вимог законодавства призовниками і військовозобов`язаними та власниками будинків, забезпечити контроль за прибуттям призовників і військовозобов`язаних за викликом районного (міського) військового комісаріату.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 210-1 КпАП України порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, статтею 210-1 КУпАП передбачено відповідальність громадян та посадових осіб за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Об`єктом такого правопорушення є порядок управління, встановлений у сфері забезпечення мобілізаційної підготовки та мобілізації. Правовою базою в цій сфері є Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною першою зазначеної норми закону передбачає невиконання приписів статей 21 та 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію»
Відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення від 25 квітня 2017 року підставою для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є неналежне оповіщення зазначених у розпорядженні призовників і військовозобов`язаних за місцем їх проживання, не повідомлення військомат у письмовій формі про результати оповіщення та виконання вимог законодавства призовниками, військовозобов`язаними та власниками будинків, не забезпечення контролю за прибуттям призовників та військовозобов`язаних за викликом військового комісара.
Частиною першою статті 211-4 КпАП України передбачена відповідальність за незабезпечення керівниками або іншими відповідальними за військово-облікову роботу посадовими особами підприємств, установ, організацій, колективних сільськогосподарських підприємств і навчальних закладів на вимогу військових комісаріатів сповіщення військовозобов`язаних і призовників про їх виклик у військові комісаріати або перешкода зазначених посадових осіб своєчасній явці громадян на збірні пункти чи призовні дільниці.
Стаття 38 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» встановлює обов`язок виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад на вимогу військомату сповіщати військовозобов`язаних і призовників про їх виклик у комісаріат і забезпечувати їх своєчасне прибуття на виклик.
Об`єктивною стороною цього правопорушення є незабезпечення сповіщення військовозобов`язаних і призовників про виклик у військовий комісаріат
Таким чином, саме частиною першою статті 211-4 КпАП України передбачена відповідальність за неналежне оповіщення призовників і військовозобов`язаних про виклик до військомату і як наслідок не повідомлення військомат про результати такого оповіщення, тоді як позивачку було притягнуто до відповідальності за таке правопорушення на підставі частини першої статті 210-1 КпАП України.
Вищевикладені судом доводи свідчать про те, що в діях ОСОБА_1 взагалі відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 210-1 КпАП України.
З урахуванням вищевикладеного, Верховний Суд вважає, що судами попередніх інстанцій прийнято законне судове рішення щодо вимог про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення №24 від 25 квітня 2017 року.
Щодо закриття судом першої інстанції провадження у справі про адміністративне правопорушення, то в цій частині колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо скасування постанови в цій частині виходячи з наступного.
Питання закриття провадження у справі в рамках адміністративного судочинства може мати місце лише у порядку та на підставах, визначених статтею 238 КАС України (в чинній редакції, та статтею 157 КАС України в його редакції чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій), тоді як суд закрив провадження у справі, яка розглянута посадовою особою Чигиринського військового комісаріату у порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Стаття 284 КУпАП визначає види постанов по справі про адміністративне правопорушення, у т.ч. постанову про закриття справи.
Отже, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення може мати місце лише в рамках розгляду справи у порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Стаття 162 КАС України визначає повноваження суду адміністративної юрисдикції при вирішенні справи.
Так, відповідно до даної норми Закону у разі задоволення позовних вимог суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень і про скасування рішення.
Приймаючи постанову про закриття провадження у справі по адміністративній справі відносно позивачки щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 210-1 КУпАП, суд першої інстанції невірно застосував норми процесуального права та ухвалив в цій частині незаконне рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, а тому суд апеляційної інстанції обґрунтовано скасував постанову суду першої інстанції в цій частині з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суди дійшли обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог в частині визнання незаконною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення № 24 від 25 квітня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по частині першій статті 210-1 КУпАП та накладення на неї штрафу в розмірі 1700 гривень.
Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції  щодо часткового скасування рішення суду першої інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Чигиринського районного суду Черкаської області від 13 червня 2017 року в не скасованій частині та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2017 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          М.І. Смокович 
Судді                                                                                                    О.В. Білоус
                                                                                                    Т.Г. Стрелець