ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року 
м. Київ

Справа №  902/835/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Шевченко Н.А.,

розглянувши касаційну скаргу Калинівської міської ради на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 19.12.2017 та рішення Господарського суду Вінницької області від 09.11.2017 у справі 

за позовом Калинівської міської ради до Калинівської центральної районної лікарні про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії, 

за участю представників сторін:
від позивача - Мичківський І.П., Богданов І.Ю.,
від відповідача - не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Калинівська міська рада звернулася до Господарського суду з позовом до Калинівської центральної районної лікарні про           визнання бездіяльності щодо несплати Податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) до міського бюджету Калинівської міської ради неправомірною та про зобов'язання відповідача сплачувати ПДФО, утриманий з доходів працівників, які працюють у приміщеннях лікарні, розташованих на території м. Калинівка Вінницької області, з грудня 2016 року до міського бюджету Калинівської міської ради.

В обґрунтування позову Калинівська міська рада зазначила, що Калинівська центральна районна лікарня всупереч нормам статті 168 Податкового кодексу України не сплачує до міського бюджету податок на доходи фізичних осіб з грудня 2016 року по даний час. Порушення Калинівською центральною районною лікарнею податкового законодавства призводить до значних втрат міського бюджету, що в свою чергу ставить під загрозу фінансування соціальних виплат та заробітної плати працівникам бюджетної сфери міста та може призвести до соціальної напруги у суспільстві.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 09.11.2017 (суддя Матвійчук В.В.) в позові відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що спір між сторонами не випливає з господарських відносин і відповідно до них не може бути застосовано цивільне законодавство. Обраний позивачем спосіб захисту є неефективним в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично не призводить до відновлення його порушених прав, а тому виключає можливість задоволення позовних вимог.

Постановою колегії суддів Рівненського апеляційного господарського суду від 19.12.2017 у складі: Маціщук А.В., Петухов М.Г., Гудак А.В. рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
Калинівська міська рада у касаційній скарзі просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Скарга мотивована неправильним застосуванням та порушенням судами норм чинного законодавства. Скаржник наголошує, що судами встановлено, що податок з доходів фізичних осіб має сплачуватись за фактичним місцезнаходженням, але визнаючи протиправну діяльність відповідача, суди неправомірно в позові відмовили.
Представники позивача у судовому засіданні підтримали вимоги касаційної скарги.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Калинівська центральна районна лікарня у відзиві просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій залишити без змін та зазначає, що Калинівська міська рада позивається з приводу сплати податків та наповнення місцевого бюджету, а заборгованість по сплаті всіх обов'язкових податкових платежів в органах ДФС України за Калинівською центральною лікарнею не рахується.

Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій
Відповідно до частин 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Переглянувши у касаційному порядку на підставі встановлених фактичних обставин справи судові рішення, враховуючи визначені ГПК України межі такого перегляду, суд касаційної інстанції виходить із наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Калинівської районної ради 7 сесії 7 скликання від 25.11.2016 № 168 "Про затвердження статуту Калинівської центральної районної лікарні в новій редакції" затверджено Статут Калинівської центральної районної лікарні в новій редакції, відповідно до п. 1.4. якого місцезнаходження Калинівської центральної районної лікарні: 22445, Вінницька область, Калинівський район, с. Корделівка, вул. Київська, 19а.

Фактично Калинівська центральна районна лікарня розташована та здійснює свою діяльність за адресою: м. Калинівка, вул. Чкалова, буд. 6, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії ВН № 32 від 21.03.2000, довідкою Калинівською міської ради від 04.08.2017 № 4464 та ліцензією на медичну практику серії АГ № 602742 виданою Міністерством охорони здоров'я України 06.09.2011. 
Посилаючись на те, що внаслідок неправомірних дій Калинівської центральної районної лікарні щодо несплати ПДФО до міського бюджету Калинівської міської ради міський бюджет недоотримує кошти з грудня 2016 року по даний час, звернулась до господарського суду з даним позовом.

Колегія суддів зазначає, що порядок сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету передбачено статтею 168 Податкового кодексу України, згідно якої податок на доходи фізичних осіб, утриманий з доходів резидентів, підлягає зарахуванню до бюджету згідно з нормами Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VІ із змінами та доповненнями.

Відповідно до пункту 2 статті 64 Бюджетного кодексу України податок на доходи фізичних осіб, який сплачується податковим агентом - юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) чи представництвом нерезидента - юридичної особи, зараховується до відповідного місцевого бюджету за її місцезнаходженням (розташуванням) в обсягах податку на доходи фізичних осіб, нарахованого на доходи, що сплачуються фізичній особі.

Відповідно до підпункту 10.13 пункту 10 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011           № 1588 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.05.2014 за                         № 503/25280, у разі зміни місцезнаходження суб'єкта господарювання - платника податків сплата визначених законодавством податків і зборів після такої реєстрації здійснюється таким платником податків за місцем попередньої реєстрації до закінчення поточного бюджетного періоду.

До закінчення року платник податків обліковується в контролюючому органі за попереднім місцезнаходженням (неосновне місце обліку) з ознакою того, що він є платником податків до закінчення року, а в контролюючому органі за новим місцезнаходженням (основне місце обліку) - з ознакою того, що він є платником податків з наступного року.

З огляду на положення вищенаведеного законодавства, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відповідача має сплачувати до місцевого бюджету за місцезнаходженням (розташуванням) власних або орендованих приміщень (будівель), в яких працюють наймані працівники, тобто до бюджету м. Калинівки.

Одночасно колегія суддів зазначає, що відповідно статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб передбачений законом або договором.

Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. 

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. 

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2016 № 3477-IV, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Як правильно зазначено судами, визнання бездіяльності Калинівської центральної районної лікарні щодо несплати ПДФО до міського бюджету Калинівської міської ради неправомірною має доводитись як підстава позовної вимоги, направленої на відновлення права. Одночасно вимога про зобов'язання відповідача сплачувати до міського бюджету Калинівської міської ради ПДФО, утриманий з доходів працівників, які працюють у приміщеннях лікарні, розташованих на території м. Калинівка Вінницької області, з грудня 2016 року не має конкретного виразу.

Тобто, виходячи з викладеного, застосування обраного заявником способу захисту своїх прав, фактично не призведе до їх відновлення.

Враховуючи викладене, судами попередніх інстанцій на підставі встановлених матеріалів справи правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують правильних висновків судів про відмову в задоволенні позову, в зв'язку з чим правові підстави для скасування законних та обґрунтованих судових актів відсутні.

Судові витрати.
Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну  скаргу  Калинівської міської ради залишити без задоволення.

2. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 19.12.2017 та рішення Господарського суду Вінницької області від 09.11.2017 у справі                      № 902/835/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                  Є. Краснов

Судді:                                                                                                     Г. Мачульський

                                                                                                     І. Кушнір