Постанова
Іменем України
 
18 липня 2018 року
м. Київ
 
справа № 761/19812/16-ц
провадження № 61-34188св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
представник позивача - ОСОБА_5,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс»,
представник відповідача - ВойтовОлександр Анатолійович,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, та касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2017 року у складі колегії суддів: Панченка М. М., Волошиної В. М., Слюсар Т. А.,
В С Т А Н О В И В :
 
У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс»  (далі - ТОВ «Пост Фінанс») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що вона працювала у відповідача на посаді керівника відділення за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 46. У період з 31 березня 2016 року по 19 травня 2016 року вона перебувала на лікарняному.  
На початку травня з поштового повідомлення позивач дізналась про розірвання з нею трудового договору 25 квітня 2016 року на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України. 
 
Позивач вважає, що її було звільнено незаконно, так як в цей момент вона перебувала на лікарняному та була вагітною. Крім того, її не було ознайомлено з наказом про звільнення, не видано його копії, не виплачено всіх належних сум при звільненні.
 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_4, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: поновити її на посаді касира пункту надання фінансових послуг № 10123 філії № 1 в ТОВ «Пост Фінанс», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 46; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 15 666,00 грн та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5 тис. грн.     
 
ОСОБА_4 з 14 червня 2016 року змінила прізвище на ОСОБА_4, у зв'язку з одруженням. 
 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2017 рокуу складі головуючого-судді Притули Н. Г. позов ОСОБА_4 задоволено частково. Змінено дату звільнення ОСОБА_4 з 25 квітня 2016 року на 19 травня 2016 року. Стягнуто з ТОВ «Пост Фінанс» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1 402,50 грн. Позовні вимоги в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі та відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 була матеріально відповідальною особою та безпосередньо обслуговувала матеріальні цінності, зокрема гроші; в березні 2016 року вона вчинила дії, внаслідок яких привласнила кошти в сумі 30 тис. грн., що підтверджується матеріалами справи, тому відповідач правомірно звільнив позивача з займаної посади, на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України, у зв'язку з втратою довіри. В той же час, суд першої інстанції вважає, що оскільки відповідачу на момент звільнення не було відомо про непрацездатність та про вагітність позивача, тому відсутні підстави для застосування гарантій, які надаються вагітним жінкам (частина третя статті 184 КЗпП України). Однак, вважає за можливе змінити дату звільнення позивача  з 25 квітня 2016 року на 19 травня 2016 року, оскільки на момент звільнення позивач була непрацездатною, та стягнути середній заробіток за період з 25 квітня 2016 року по 18 травня 2016 року в розмірі 1 402, 50 грн.  
 
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2017 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_4 на посаді касира пункту надання фінансових послуг № 10123 філії № 1 у ТОВ «Пост Фінанс», починаючи з 25 квітня 2016 року. Стягнуто з ТОВ «Пост Фінанс» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 16 188,00 грн, а також відшкодовано моральну шкоду у сумі 1 тис. грн. Допущено до негайного виконання рішення в частині стягнення з ТОВ «Пост Фінанс» на користь ОСОБА_4 одномісячного заробітку у сумі 1 600,00 грн. В задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
 
Судове рішення апеляційної інстанції мотивоване тим, що оскільки позивача було звільнено з роботи у період вагітності та тимчасової непрацездатності, що суперечить положенням статей 40 та 184  КЗпП України, тому її необхідно поновити на посаді з дня звільнення, а також стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 квітня 2016 року по день ухвалення рішення в сумі 16 188,00 грн та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 1 тис. грн.  
 
У касаційній скарзі, ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5  просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції щодо встановлення судами обставин визнання винних дій позивача, які б давали підстави втрати до неї довіри з боку адміністрації, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, і направити справу на новий апеляційний розгляд.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не надали оцінки доказам, які були надані відповідачем на підтвердження вини позивача, оскільки вони містять ознаки підробки та фальсифікації; відповідачем не надано доказів зникнення коштів між відділенням та зарахуванням до банку саме з вини позивача. 
 
ТОВ «Пост Фінанс» у касаційній скарзі просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення частини першої статті 235 КЗпП України, оскільки на час винесення наказу про звільнення (26 квітня 2016 року) відповідач не був належним чином повідомлений про непрацездатність та вагітність позивача, так як остання листи непрацездатності не передавала за основним місцем роботи, тому відповідач мав законні підстави для її звільнення.   
 
13 травня  2017 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
ТОВ «Пост Фінанс» та ОСОБА_4 не скористалися своїм правом, передбаченим статтею 330 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційних скарг, заперечень на касаційні скарги не подали. 
 
Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
04 червня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2018 року справу за позовом  ОСОБА_4 до ТОВ «Пост Фінанс» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди призначено до судового розгляду.
 
Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
  
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що  ОСОБА_4 з 26 листопада 2015 року була прийнята на посаду касира ПНФП Філії № 1 ТОВ «Пост Фінанс», що підтверджується наказом від 25 листопада 2015 року № 426-к. 
 
З витягу із штатно-посадової книги вбачається, що пункт надання фінансових послуг, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Вишгородська,46 Філії № 1 ТОВ «Пост Фінанс» мав лише одну штатну одиницю - це касир ПНФП, яку обіймала позивач.
 
Згідно пункту 5.1 посадової інструкції ОСОБА_4 несе повну матеріальну відповідальність за прийняті цінності (а. с.58-62 т.1).
 
ОСОБА_4 з посадовою інструкцією ознайомлена 26 листопада 2015 року, що підтверджується її підписом (а. с.148 т.1).
 
Крім того, 26 листопада 2015 року між ТОВ «Пост Фінанс» та ОСОБА_4  був підписаний Договір про повну матеріальну відповідальність (а. с. 64 т.1).
 
Наказом від 30 березня 2016 року №148/1  «Про проведення службового розслідування в ПНФП №10123 Філії №1 ТОВ «Пост Фінанс» у м. Києві» з метою перевірки фактів та з'ясування всіх обставин щодо порушення працівником Філії №1 ТОВ «Пост Фінанс» в м. Києві вимог чинного законодавства та внутрішніх нормативних документів ТОВ «Пост Фінанс» в сфері надання фінансових послуг начальнику відділу безпеки Товариства ОСОБА_8 в строк до 18 квітня 2016 року необхідно було забезпечити службове розслідування ПНФП №10123 Філії №1 ТОВ «Пост Фінанс» у м. Києві, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська,46.
 
На підставі наказу від 30  березня 2016 року № 91 було проведено ревізію каси ПНФП №10123 філії №1 та звітом встановлено за березень 2016 року невідповідність між сумами грошових коштів вказаних по інкасації на суму 30 тис. грн.
 
31 березня 2016 року ОСОБА_4 особисто написала пояснювальну в якій підтвердила, що дійсно за період з січня по квітень 2016 року привласнила кошти в сумі 40 тис. грн. (а. с.40-41 т.1).
 
Висновком службової перевірки від 17 квітня 2016 року встановлено факт привласнення ОСОБА_4 40 тис. грн.
 
22 квітня 2016 року заступником директора філії №1 ОСОБА_9, після проведеного службового розслідування та ревізії каси, було складено доповідну записку про привласнення ОСОБА_4 грошових коштів ТОВ «Пост Фінанс» у сумі 40 тис. грн, а саме: 
27 січня 2016 року здала до банку 43 тис. грн, а видатковий ордер сформувала на суму 53 тис. грн, привласнивши 10 тис. грн; 
02 березня 2016 року здала до банку 10 тис. грн, а видатковий ордер сформувала на суму 15 тис. грн, привласнивши 5 тис. грн;
14 березня 2016 року здала до банку 12 тис. грн, а видатковий ордер сформувала на суму 20 тис. грн, привласнивши 8 тис. грн; 
17 березня 2016 року здала до банку 20 тис. грн, а видатковий ордер сформувала на суму 25 тис. грн, привласнивши 5 тис. грн; 
24 березня 2016 року здала до банку 25 тис. грн, а видатковий ордер сформувала на суму 30 тис. грн, привласнивши 5 тис. грн; 
30 березня 2016 року здала до банку 18 тис. грн, а видатковий ордер сформувала на суму 25 тис. грн, привласнивши 7 тис. грн (а. с. 39 т. 1).
 
Вказані обставини підтверджуються супровідними відомостями та видатковими ордерами за підписом ОСОБА_4 за 02, 14, 17, 24 та 30 березня 2016 року (а. с. 100, 101, 104, 105, 108, 109, 112, 113,117, 118 т.1).
 
Також вказані обставини підтверджуються довідкою, виданою ПАТ Банк «Юнісон» 20 грудня 2016 року за № 2020/20 та меморіальними ордерами, з яких вбачається надходження на рахунки відповідних сум, які передавались інкасатору (а. с.11-17 т. 2).
 
31 березня 2016 року представник ТОВ «ПОСТ Фінанс» звернувся із заявою про кримінальне правопорушення та в цей же день була внесена інформація до ЄДРДР і розпочато кримінальне провадження №1201610050003306 за ч.1 ст.191 КК України.
 
На підставі наказу від 25 квітня 2016 року № 536-к ОСОБА_4 - касира ПНФП філії №1 ТОВ «Пост Фінанс» з 25 квітня 2016 року звільнено у зв'язку з втратою довіри згідно пункту 2 статті 41 КЗпП України.
 
Пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.
 
Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. 
 
Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).
 
Як встановлено судами, ОСОБА_4 займає посаду касира банку, яка безпосередньо пов'язана зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих матеріальних цінностей (пункт 1 договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність); до посадових обов'язків ОСОБА_4  відноситься, зокрема: прийом готівки під звіт і під запис у книгу обліку виданих та прийнятих старшим касиром грошей; прийом і передача готівки для її подальшого переказу і зарахування на рахунки отримувачів переказів; наприкінці зміни формування реєстру операцій за зміну, який повинен бути підписаний та долучити до нього первинні документи і здати разом з підзвітними грошима завідуючому касою під підпис у Книзі обліку виданих та прийнятих старшим касиром грошей та інші обов'язки, які передбачені Посадовою інструкцією розділом 3.
 
Отже ОСОБА_4 відноситься до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові цінності. 
 
Винні дії ОСОБА_4, під час виконання нею посадових обов'язків, підтверджуються звітом по перевірці каси ПНФП № 10123          Філії № 1  від 31 березня 2016 року, висновком службової перевірки від 17 квітня 2016 року та Доповідною запискою від 22 квітня 2016 року, якими встановлено привласнення ОСОБА_4  грошових коштів та такі винні дії є підставою для втрати довіри до неї з боку роботодавця.  
 
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної  інстанції про те, що мав місце факт вчинення позивачем винних дій, які б давали підстави до втрати до неї довіри з боку адміністрації ТОВ «Пост Фінанс».
 
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що звільнення позивача на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України було здійснено відповідачем з порушенням чинного законодавства.
 
До таких висновків колегія суддів прийшла з огляду на таке. 
 
Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.
 
Крім того, частина третя  статті 184 КЗпП України надає гарантію жінкам, зокрема, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. 
 
Судами встановлено та вбачається з копій листів непрацездатності, що ОСОБА_4 перебувала на лікуванні в періоди часу з 31  березня 2016 року по 25 квітня 2016 року (стаціонар), з 26 квітня 2016 року по 04 травня 2016 року (амбулаторно), з 05 травня 2016 року по 18 травня 2016 року (стаціонар). Стати до роботи ОСОБА_4 мала 19 травня 2016 року.
 
В листах непрацездатності місцем роботи ОСОБА_4 зазначено ТОВ «Нова пошта», м. Київ, вул. Вишгородська,46, де остання працювала за сумісництвом. 
 
ОСОБА_4 19 травня 2016 року направила на адресу ТОВ «Пост Фінанс» довідку з якої вбачається, що вона з 25 квітня 2016 року знаходиться під наглядом в жіночій консультації КНП «Консультативно-діагностичний центр» Подільського району м. Києва.
 
З урахуванням вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що позов ОСОБА_4 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки звільнення позивача  здійснено з порушенням частини третьої статті 40 та частини третьої статті 184 КЗпП України, так як позивач на момент винесення наказу від 25 квітня 2016 року про її звільнення була вагітною та перебувала на лікарняному. 
 
У зв'язку з тим, що апеляційний суд дійшов висновку про те, що звільнення позивача здійснено з порушенням трудового законодавства та вона підлягає поновленню на роботі, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що підлягають частковому задоволенню і позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25 квітня 2016 року по день ухвалення  рішення суду та відшкодування моральної шкоди. 
 
Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення вихідної допомоги, апеляційний суд правильно виходив із того, що вихідна допомога виплачується працівникові у разі його звільнення з роботи у випадках передбачених статтею 44 КЗпП України, а не при поновленні на роботі. 
 
Доводи ОСОБА_4 в касаційній скарзі про те, що суди не надали належної оцінки доказам, які були надані відповідачем на підтвердження її вини, так як вони містять ознаки підробки та фальсифікації не спростовують висновків апеляційного суду щодо її винних дій, які виразилися у привласненні грошових коштів та підтверджуються належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: касовою книгою, видатковими касовими ордерами, супровідними відомостями            (а. с. 97-118 т.1), меморіальними ордерами  ПАТ «Банк «Юнісон» (а. с. 12-17), звітом по перевірці каси ПНФП № 10123 Філії № 1  від 31 березня 2016 року, висновком службової перевірки від 17 квітня 2016 року. 
 
Доводи ТОВ «Пост Фінанс» в касаційній скарзі про те, що апеляційний суд помилково застосував до спірних правовідносин положення частини першої статті 235 КЗпП України, оскільки на час винесення наказу про звільнення відповідач не був належним чином повідомлений про непрацездатність та вагітність позивача, були предметом дослідження апеляційним судом та їм надано належну оцінку у сукупності з іншими доказами у справі, а при їх дослідженні та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
 
За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2017 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
            
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 залишити без задоволення. 
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. А. Стрільчук
 
Судді:                                                                                                 В. О. Кузнєцов
 
А. С. Олійник
 
                                                                                                            С.О. Погрібний 
 
                                                                                                            Г.І. Усик