ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

31 липня 2018 року 
справа №1170/2а-1840/12
адміністративне провадження №К/9901/4463/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я., 

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 липня 2012 року у складі судді Могилан С.В. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2013 року у складі колегії суддів  Панченко О.М., Чередниченко В.Е., Коршуна А.О. у справі № 1170/2а-1840/12 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олександрійська ливарна компанія» до Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про скасування податкових повідомлень - рішень,

У С Т А Н О В И В :

У травні 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Олександрійська ливарна компанія» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (далі - податковий орган, відповідач у справі)  про скасування  податкових повідомлень - рішень податкового органу від 22 травня 2012 року №0000982210, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 455457 грн. та №0000972210, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 458239 грн., з мотивів протиправності їх прийняття.  
 
12 липня 2012 року постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2013 року, позов Товариства задоволений в повному обсязі, визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення - рішення податкового органу від  22 травня 2012 року №0000982210 та №0000972210.

Задовольняючи позов суди попередніх інстанцій дійшли висновку про правомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту по факту придбання продукції виробничого споживання та транспортних послуг та недоведеності податковим органом складу податкових правопорушень покладених в основу прийняття спірних податкових повідомлень - рішень.

04 серпня 2014 року податковим органом подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України, в якій посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариству відмовити в повному обсязі.  

У якості неправильного застосування судами норм матеріального права відповідач доводить те, що отриманні від контрагентів позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Мітекс», Приватного підприємства «Дефендо», Приватного підприємства «Шале» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Агенство Сервіс» первинні документи не мають юридичної сили у зв'язку з тим, що діяльність цих підприємств спрямована на надання податкових вигод та проведення безтоварних операцій, внаслідок неможливості проведення зустрічних звірок.  

05 серпня 2014 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу та витребувано справу №1170/2-а-1840/12 з Кіровоградського окружного адміністративного суду.

27 травня 2016 року справа №1170/2-а-1840/12 надійшла до Вищого адміністративного суду України.

16 січня 2018 року справу №1170/2-а-1840/12 разом із матеріалами касаційного провадження К/9901/4463/18 передані до Верховного Суду.

19 серпня 2014 року Товариством надані до Вищого адміністративного суду України заперечення на касаційну скаргу податкового органу, у яких позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції без змін.

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права,  не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди попередніх інстанцій установили, що Товариство є юридичною особою, перебуває на обліку податкового органу, є платником податку на додану вартість.  

Податковим органом у квітні 2012 року проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з питання дотримання вимог податкового законодавства України за період з 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2011 року, результати якої викладені в акті перевірки від 11 травня 2012 року  № 38/22-10/31907552 (далі - акт перевірки).  

Згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України на підставі акту перевірки керівником податкового органу 22 травня 2012 року винесені податкові повідомлення-рішення.

Податковим повідомленням - рішенням №0000982210 збільшено суму грошового  зобов'язання з податку на додану вартість за податковими зобов'язаннями (основним платежем) у сумі 398114 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 57343 грн. Правовою підставою збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість наведенні положення підпунктів 7.4.1 та 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року №168/97-ВР, пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України. Підставою застосування штрафних фінансових санкцій визначенні положення пункту 123.1 статті 123 цього Кодексу.

Податковим повідомленням - рішенням №0000972210 збільшено суму грошового  зобов'язання з податку на прибуток за податковими зобов'язаннями (основним платежем) у сумі 458003 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 236 грн. Правовою підставою збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток наведенні положення пункту 3.1 статті 3, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 22 травня 1997 року №283/97-ВР, пунктів 138.2, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України. Підставою застосування штрафних фінансових санкцій визначенні положення пункту 123.1 статті 123 цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в основу податкових правопорушень податковим органом покладені порушення, які, за висновком податкового органу, полягають у завищенні Товариством валових витрат (витрат) та податкового кредиту з податку на додану вартість сформованих за взаємовідносинами з чотирма контрагентами, а саме Товариством з обмеженою відповідальністю «Мітекс», Приватним підприємством «Шале», Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс Агенство Сервіс», Приватним підприємством «Дефендо», які, за позицією відповідача, мають ознаки фіктивності по нікчемних правочинах. 

Вирішуючи спір суд першої та апеляційної інстанцій оцінили господарські операції, за результатами здійснення яких Товариством сформовані валові витрати (витрати) та податковий кредит з чотирма наведеними контрагентами  на  доведеності реального здійснення господарських операцій та наявності всіх необхідних первинних документів, на підставі яких позивачем отримано товар, послуги (договори, податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, товарно-транспортні накладні, тощо). 

Обставини щодо отримання, оприбуткування та використання товару, послуг у власній господарській діяльності Товариства в оподаткованих операціях встановлені актом перевірки в розрізі контрагентів, дослідженнями якого доведено виконання господарських договорів з придбання продукції виробничо-технічного призначення та транспортних послуг, їх використання у подальшій господарській діяльності  спростовують доводи податкового органу про нереальність господарських операцій, за результатами яких сформовані витрати та податковий кредит.

Суд вважає, що визнання актом перевірки нікчемними правочинів виключно внаслідок не можливості проведення зустрічної звірки із контрагентами контрагентів позивача є безпідставним, оскільки самі по собі акти неможливості проведення звірки доводять факт не можливості її проведення і є документом інформаційного характеру. Визнання актом перевірки правочинів нікчемними знаходиться за межами компетенції податкового органу та доводить порушення способу реалізації владних управлінських функцій. 
Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність фіктивності контрагентів позивача та зазначає, що жодна із ознак фіктивності в розумінні статті 55-1 Господарського кодексу України, якою врегульовані питання фіктивної діяльності суб'єкта господарювання (в редакції Закону України від 02 грудня 2010 року №2756-6), а саме господарська компетенція реалізується при укладанні та виконанні господарських договорів суб'єктами господарювання, якими є у межах спірних відносин позивач та його контрагенти, податковим органом не доведена. Так само, як недоведене фіктивне підприємництво в розумінні статті 205 Кримінального кодексу України.

Відтак, податкові правопорушення покладені податковим органом в основу прийняття податкових повідомлень рішень в розумінні статті 109 Податкового кодексу України є недоведеними, що обумовлює безпідставність збільшення грошових зобов'язань з податку на прибуток, податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій з цих податків.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про правомірність формування позивачем, як платником податку витрат та податкового кредиту за результатами придбання товару (продукції) та послуг від контрагентів Товариства. 

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 липня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2013 року у справі № 1170/2а-1840/12 залишити без змін.   

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           Р.Ф.Ханова 

Судді:                                                                                                     І.А.Гончарова

                                                                                                             І.Я.Олендер