Постанова
Іменем України 
 
16 травня 2018 року
м. Київ
 
справа № 666/5055/15-ц
провадження № 61-6827св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
відповідач - ОСОБА_2,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 17 листопада 2015 року у складі судді Дорошинської В. Е. та рішення апеляційного суду Херсонської області від 30 серпня 2016 року у складі суддів: Семиженка Г. В., Базіль Л. В., Лісової Г. Є.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей. 
 
Позовна заява мотивована тим, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі до травня 2013 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 28 жовтня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно починаючи з 08 жовтня 2014 року до повноліття дітей, але не менше 30 % від установленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати в сумі 2 235 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Іншої допомоги, крім аліментів, відповідач не надає. Їх син є здібною дитиною, студентом першого курсу денної форми навчання факультету кібернетики та системної інженерії напряму дизайн Херсонського національного технічного університету на контрактній основі. Відповідно до договору про навчання № 330 вартість освітньої послуги за чотири роки складає 43 600 грн, а за кожний семестр - 5 450 грн. Крім витрат на навчання, студенти за спеціальністю дизайн зобов'язані мати ноутбук з певними параметрами, на придбання якого вона витратила 6 000 грн. У сина також виявлені вади зору, на придбання окулярів витрачено позивачем 1 150 грн. Щоб зібрати дітей до навчання, позивач витратила ще 24 009,10 грн. Всього позивачем витрачено 30 135,71 грн. З урахуванням збільшення позовних вимог, просила стягнути 1/2 частини з відповідача як додаткових витрат на їх неповнолітніх дітей.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 17 листопада 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9 912,44 грн у рахунок відшкодування додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей станом на 17 листопада 2015 року. У решті позовних вимог відмовлено.
 
Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 13 січня 2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 17 листопада 2015 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року рішення апеляційного суду Херсонської області від 13 січня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 30 серпня 2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 17 листопада 2015 року змінено, розмір стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування додаткових витрат на неповнолітніх дітей збільшено з 9 912,44 грн до 15 110,11 грн. У решті рішення суду залишено без змін.
 
Рішення суду мотивовано тим, що обов'язок батьків сплачувати аліменти на неповнолітніх дітей та обов'язок брати участь у додаткових витратах на дітей, викликаних особливими обставинами, є у самостійними обов'язками батьків, а тому половину витрат має нести відповідач.
 
У вересні 2016 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, у якій просив скасувати оскаржені судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилались на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вважає, що судами не враховано вимоги статті 182 СК України та наявності у відповідача непрацездатної матері, на яку із нього стягуються аліменти. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
У січні 2017 року надійшло заперечення на касаційну скаргу у яких ОСОБА_1 просила касаційну скаргу відхилити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін. Вважає, що законне та обґрунтоване рішення не може бути скасоване лише з формальних міркувань.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ 29 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.
 
Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
 
У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».
 
Суди встановили, що сторони у період з 1998 року по 2013 рік перебували у зареєстрованому шлюбі.Згідно свідоцтва про народження, виданого відділом РАГС Дніпровського районного управління юстиції м. Херсона, актовий запис № 483, мають неповнолітню доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та згідно свідоцтва про народження, виданого міським відділом РАЦС м. Херсона, актовий запис № 825, мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 28 жовтня 2014 року відповідач зобов'язаний сплачувати на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 08 жовтня 2014 року та до повноліття дітей, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, також стягнуті додаткові витрати в сумі 2 235 грн.
 
Суди встановили, що ОСОБА_5 є студентом першого курсу денної форми навчання факультету кібернетики та системної інженерії напряму дизайн Херсонського національного технічного університету на контрактній основі. Період навчання 4 роки, загальна вартість освітньої послуги становить 43 600 грн. Відповідно до довідки від 31 серпня 2015 року № 235 ОСОБА_5 є студентом першого курсу денної форми навчання факультету кібернетики та системної інженерії напряму дизайн Херсонського національного технічного університету на контрактній основі. У процесі навчання необхідно використовувати оснащення: пензлі, олівці, фарби, папір, ноутбук з відповідними характеристиками, викладеними в довідці.
 
Суди встановили, що позивач витрачає кошти на підготовку дітей сторін до навчання і це потребує додаткових витрат. Згідно з довідкою УПСЗН Дніпровської районної у м. Херсоні ради від 10 липня 2015 року позивач з дітьми перебуває на обліку як багатодітна сім'я, що має пільги.
 
Тому колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, що наявні підстави, передбачені статтею 185 СК України, для стягнення із відповідача на користь позивача 1/2 понесених позивачем додаткових витрат на утримання дітей, з урахуванням того, що батько зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дітей.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.
 
Оскільки оскаржені судові рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28 листопада 2016 зупинено виконання рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 17 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 30 серпня 2016 року до закінчення касаційного провадження. З урахуванням того, що касаційна скарга залишена без задоволення, а оскаржені рішення без змін, колегія суддів, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України, поновлює виконання рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 17 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 30 серпня 2016 року.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 17 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 17 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 30 серпня 2016 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                             Н. О. Антоненко
 
В. І. Журавель
 
В. М. Коротун
 
В. І. Крат