Постанова
Іменем України
 
23 травня 2018 року
м. Київ
 
справа №452/1121/15-ц
 
провадження № 61-2560св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., 
 
учасники справи:
 
позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
відповідач - ОСОБА_6,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Львівської області від 18 грудня 2015 року в складі колегії суддів: Бермеса І. В., Мусіної Т. Г., Савуляка Р. В.,  
 
ВСТАНОВИВ : 
У квітні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою. В обґрунтування позовних вимог указували, що  відповідач є власником сусіднього з ними будинку і на своєму подвір'ї облаштував пасіку на відстані приблизно 30 метрів до межі їхньої земельної ділянки, бджоли перетинають межі їхньої земельної ділянки, затримуються на їх території, чим створюють їм перешкоди у користуванні земельною ділянкою та становлять небезпеку для здоров'я їх та членів сім'ї. Жертвами укусів бджіл стали малолітні діти, у зв'язку з чим вони неодноразово зверталися за медичною допомогою та самостійно в домашніх умовах проводили лікування від бджолиних укусів. 
Просили усунути перешкоди у користуванні їхнім житловим будинком та земельною ділянкою шляхом зобов'язання відповідача перенести пасіку на відстань 300 метрів від їхнього житлового будинку.
Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні жилим будинком та земельною ділянкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шляхом перенесення пасіки із земельної ділянки ОСОБА_6 В іншій частині позову відмовлено.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд  першої інстанції виходив із того, що пасіка ОСОБА_6 створює перешкоди позивачам у користуванні їхнім жилим будинком та земельною ділянкою та створює небезпеку для їхнього здоров'я і це право підлягає захисту шляхом перенесення пасіки із земельної ділянки, яка належить ОСОБА_7 Однак позовні вимоги про перенесення пасіки відповідача на відстань у 300 м від будинку позивачів є безпідставними і не підлягають задоволенню, оскільки відповідач не відноситься до суб'єктів бджільництва, коло яких визначено в статті 4 Закону України «Про бджільництво», та не здійснює господарську діяльність, а утримує пасіку для власних потреб без порушення вимог закону.
Рішенням апеляційного суду Львівської області від 18 грудня 2015 року рішення  суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено. 
 
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що пасіка відповідача розміщена з дотриманням норм чинного законодавства, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.
 
У березні 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що  апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню.  
 
21 березня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в даній справі. 
 
16 травня 2016 року від ОСОБА_6 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу, які мотивовані тим, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.  
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Підпунктом 4 пункту першого  Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються  спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
16 січня 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. 
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Наведені в касаційних скаргах доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення   норм процесуального права.
 
Суди встановили, що позивачі мешкають у будинку АДРЕСА_1, який на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 та ОСОБА_8 
 
Пасіка відповідача розміщена на земельній ділянці, яка належить його дружині ОСОБА_7 і розташована на АДРЕСА_2. Відстань між земельними ділянками сторін становить 58 метрів. Власником сусіднього з позивачами будинку АДРЕСА_3 є ОСОБА_9
 
Відповідно до  статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла. 
 
Згідно зі статтею 293 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа має право на належні, безпечні і здорові умови праці, проживання тощо.
Відповідно до статті 103 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (неприємні запахи, забруднення, тощо).
Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частина друга статті 103 ЗК України). 
Стаття 104 ЗК України передбачає, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу. Якщо дії сусіда є неправомірними та не відповідають умові заподіяння якнайменших незручностей, такі дії підлягають припиненню. 
Згідно зі статтею 152 ЗК Українивласник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків.
Статтею 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено обов'язки громадян, які пов'язані з бережливим ставленням до природи, її охорони та раціонального використання її багатств відповідно до вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища; одним з обов'язків є непорушення екологічних прав та законних інтересів інших громадян.
Звертаючись до суду із позовом, позивачі зазначали, що внаслідок утримання відповідачем пасіки вони позбавлені права на безпечні й здорові умови проживання та користування їхньою земельною ділянкою та будинком.
Згідно з листом виконавчого комітету Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області від 6 серпня 2015 року № 483 пасіка ОСОБА_6 знаходиться на земельній ділянці, призначеній для ведення особистого селянського господарства, зареєстрована за місцем його проживання відповідно до вимог чинного законодавства, відповідач має ветеринарно-санітарний паспорт ¹ 54 від 14 листопада 2014 року, огорожа його присадибної ділянки становить 2,5 метрів відповідно до Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, затвердженої наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини України від 30 січня 2001 року № 9.
 
Ураховуючи позовні вимоги позивачів та те, що сам по собі факт утримання ОСОБА_6 пасіки не є порушенням права позивачів на безпечні й здорові умови проживання та користування їхньою земельною ділянкою та будинком, висновок апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні їхньою земельною ділянкою та будинком шляхом перенесення ОСОБА_6 своєї пасіки є законним і обґрунтованим.
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не застосував норму статті 33 Закону України «Про бджільництво», не заслуговують на увагу, оскільки вона не регулює спірні правовідносини, а передбачає можливість переселення бджолиних сімей, що оселились в дуплах дерев, щілинах і штучних спорудах і заважають життєдіяльності людини.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,
 
 ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без задоволення. 
 
Рішення апеляційного суду Львівської області від 18 грудня 2015 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції  набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                 М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                                          Н. О. Антоненко                              
                                                                                                            В.І. Журавель
                                                                                                            
                                                                                                            В.М. Коротун
                                                                                                            
                                                                                                            В.І. Крат