ПОСТАНОВА
Іменем України

05 червня 2018 року 
Київ
справа №577/3817/16-а
адміністративне провадження №К/9901/45094/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Мороз Л.Л.,
суддів: Бучик Ю.А., Гімон Н.М., -
розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 577/3817/16-а
за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Конотопської міської ради Сумської області (далі - Управління соцзахисту) про визнання незаконним рішення на зобов'язання вчинити дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Управління соцзахисту на постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 листопада 2016 року у складі судді Ярмак О.М. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді Рєзнікової С.С., суддів Бегунца А.О., Старостіна В.В., 
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив:
- визнати незаконним рішення відповідача про відмову надати йому пільги як учаснику війни відповідно до статті 14 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII); 
- зобов'язати Управління соцзахисту провести перерахунок та призначити пільги з абонементної плати за користування телефоном та медичне обслуговування за період з 1 липня 2016 року по 30 червня 2017 року;
- зобов'язати Управління соцзахисту надати позивачу довідку на безоплатне отримання ліків за рецептами лікарів та зубопротезування; 
- внести дані про нього до списку пільговиків як особу, яка має право на пільги по оплаті 50 % абонементної плати за користування стаціонарним телефоном, який зареєстрований за позивачем. 
В обґрунтування позовних вимог послався на те, що він має статус учасника війни та користується пільгами відповідно до Закону № 3551-XII.
Суди встановили, що позивач є учасником війни, що підтверджується посвідченням серії В-ІV № 087325 (а.с. 11).
З 26 березня 2004 року позивач перебуває на обліку в Управлінні соцзахисту як учасник війни.
Позивач включений до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги до 30 червня 2017 року. (а.с. 34).
Позивачу як учаснику війни надаються, передбачені статтею 14 Закону № 3551-XII пільги щодо оплати за житлово-комунальні послуги. Вказані пільги надаються з 01 червня 2016 року та термін їх надання визначений до 30 червня 2017 року (а.с. 34).
29 липня 2016 року позивач звернувся до Управління соцзахисту з проханням надати йому всі пільги, передбачені статтею 14 Закону № 3551-XII та видати йому довідку для пільгового обслуговування у закладах охорони здоров'я (а.с. 4).
Відповідач відмовив у наданні пільг позивачу щодо права на внесення абонементної плати за користування телефоном в розмірі 50  % та щодо безоплатного одержання ліків і безоплатного першочергового зубопротезування на період з 01 липня 2016 року до 30 червня 2017 року, оформивши своє рішення повідомленнями про відсутність права на отримання пільг від 02 серпня 2016 року № 233 та № 234 (а.с. 6,7).
Відмову у наданні позивачу вищевказаних пільг відповідач обґрунтував тим, що розмір доходу позивача з січня до червня 2016 року становив 2 192 грн 22 коп., тобто перевищував середньомісячний дохід пільговика, який дає йому право на отримання пільг (у 2016 році - 1 930 грн) (а.с. 5-7).
Про прийняте рішення позивач був повідомлений листом Управління соцзахисту від 03 серпня 2016 року № 09-04/3469 (а.с. 5 ).
Конотопський міськрайонний суд Сумської області постановою від 03 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року, задовольнив позовні вимоги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що Управління соцзахисту порушили права позивача як учасника війни на отримання пільг, передбачених пунктами 1, 2, 18 частини першої статті 14 Закону №  № 3551-XII, оскільки встановив, що середньомісячний сукупний дохід сім'ї позивача в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців у 2016 році не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.
18 березня 2017 року Управління соцзахисту звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 22 березня 2017 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.
Пунктом 4 частини першої розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).
Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Розділом ІІІ Закону №3551-ХІІ передбачені пільги ветеранам війни та гарантії їх соціального захисту.
Зокрема, пунктами 1, 2, 18 частини першої статті 14 Закону № 3551-ХІІ передбачено, що учасникам війни надаються такі пільги:
- безплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів та виробів медичного призначення за рецептами лікарів (пункт 1 частини першої статті 14 Закону № 3551-ХІІ);
- безплатне першочергове зубопротезування (за винятком протезування з дорогоцінних металів) (пункт 2 частини першої статті 14 Закону № 3551-ХІІ);
- позачергове користування всіма послугами зв'язку та позачергове встановлення телефонів (оплата у розмірі 20 процентів від тарифів вартості основних та 50 процентів - додаткових робіт). Абонементна плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів (пункт 18 частини першої статті 14 Закону № 3551-ХІІ).
Порядок користування послугами та оплати за встановлення квартирних телефонів визначається Кабінетом Міністрів України.
Законом України від 28 грудня 2014 року № 76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 76-VІІІ) внесено зміни, зокрема, до Закону № 3551-XII. Статтю 14 Закону № 3551-XII доповнено частиною шостою, згідно з якою пільги, передбачені пунктами 1, 2, 4, 5, 6 та 18 частини першої цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У зв'язку з прийняттям вказаного Закону № 76-VІІІ Кабінетом Міністрів України 04 червня 2015 року прийнято постанову № 389, якою затверджено Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї , який набрав чинності з 01 липня 2015 року (далі - Порядок).
Вказаним Порядком визначено механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, послуг із встановлення квартирних телефонів (далі - пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім'ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами, а також підтвердження права на інші види пільг, які надаються з урахуванням доходу (безоплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів, виробів медичного призначення, зубопротезування тощо) відповідно до законодавства (пункт 1 Порядку).
Згідно з пунктом 3 Порядку пільги, зазначені у пункті 1 цього Порядку, надаються за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім'ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.
Проаналізувавши положення статті 14 Закону № 3551-XII та Порядку (зокрема, пункту 3), колегія суддів Касаційного адміністративного суду дійшла висновку про те, що єдиною підставою надання учасникам війни пільг, передбачених пунктами 1, 2 та 18 частини першої зазначено норми закону є умова, що розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не повинен перевищувати величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.
При цьому, наявність права на отримання таких пільг ветеранами війни для гарантії їх соціального захисту, законодавець не ставить в залежність із розміром середньомісячного доходу пільговика, а виходить із розміру середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу. 
Відповідно до підпункту 169.4.1 пункту 169.4 статті 169 Податкового кодексу України податкова соціальна пільга застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом звітного податкового місяця як заробітна плата (інші прирівняні до неї відповідно до законодавства виплати, компенсації та винагороди), якщо його розмір не перевищує суми, що дорівнює розміру місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 01 січня звітного податкового року, помноженого на 1,4 та округленого до найближчих 10 гривень.
Законом України від 25 грудня 2015 року № 928-VIII «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб: з 01 січня 2016 року - 1378 грн (стаття 7 Закону).
Отже, з 01 липня 2016 року податкова соціальна пільга (зокрема, пільги, передбачені пунктами 1, 2, та 18 частини першої статті 14 Закону № 3551-XII) застосовується за умови, якщо середньомісячний сукупний дохід сім'ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує суму 1930 грн (1378 грн х 1,4).
У справі яка розглядається суди встановили, що сукупний дохід сім'ї позивача в розрахунку на одну особу становив:
- за період з січня по квітень 2016 року - 1851 грн. 96 коп. [(2192 грн. 22 коп.+1 350 грн.59 коп.+161 грн. 10 коп.) / 2];
- за період з травня по червень 2016 рік - 1884 грн. 16 коп. [(2192 грн.22 коп. +1406 грн.59 коп. +169 грн. 50 коп.) / 2].
Тобто сукупний дохід сім'ї позивача в розрахунку на одну особу був меншим величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у 2016 році, а відтак, позивач мав право на отримання пільг, передбачених пунктами 1, 2, 18 частини першої статті 14 Закону № № 3551-XII.
За таких обставин, оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, підстав для їх скасування або зміни немає.
Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на те, що доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновку суду апеляційної інстанції, тому відповідно до частини першої статті 350 КАС України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні, а відтак, касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 345, 350, 356 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Конотопської міської ради Сумської області залишити без задоволення.
Постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 листопада 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року у справі № 577/3817/16-а залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз
А.Ю. Бучик
М.М. Гімон 
Судді Верховного Суду