ПОСТАНОВА
Іменем України

29 травня 2018 року 
Київ
справа №203/5176/16-а(2-а/0203/169/2016)
адміністративне провадження №К/9901/20176/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Стрелець Т. Г.,
суддів - Білоуса О. В., Желтобрюх І. Л.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу №203/5176/16-а(2-а/0203/169/2016)
за позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції м. Дніпропетровська Департаменту патрульної поліції в особі інспектора патрульної поліції роти № 5 батальйону 4 лейтенанта поліції Афанасьєва Володимира Олександровича про визнання протиправними дій, скасування постанови, провадження по якій відкрито 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2016 року, прийняту у складі головуючого судді - Єдаменко С.В. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року, прийняту колегією суддів у складі: головуючого судді -  Богданенка І.Ю., суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          09 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції м. Дніпропетровська Департаменту патрульної поліції в особі інспектора патрульної поліції роти № 5 батальйону 4 лейтенанта поліції Афанасьєва Володимира Олександровича, в якій просив визнати протиправними дії відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії АР №024689 від 15 жовтня 2016 року.
2.          Позовна заява мотивована тим, що зупинка його транспортного засобу була безпідставною, притягнення до відповідальності відбувалось з порушенням норм чинного законодавства, а саме - не було складено протокол про адміністративне правопорушення, постанову про накладення адміністративного стягнення винесла неповноважна особа.
Короткий зміст рішення суду І інстанції
3.          Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
4.          Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у відповідача були підстави для зупинки транспортного засобу, яким керував позивач та перевірки водійського посвідчення на право позивача керування транспортним засобом. За фактом непред'явлення позивачем водійського посвідчення відповідачем було правомірно притягнуто його до відповідальності та накладено адміністративне стягнення. 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5.          Ухвалою  року Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
6.          Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідачем в повній мірі дотримано вимоги статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. Спірна постанова за змістом відповідає вимогам статі 238 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в тому числі щодо викладення суті вчиненого порушення, складена у відповідності до вимог статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у визначеному цією правовою нормою місці розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому скасуванню не підлягає.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7.          Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.
8.          Верховний Суд ухвалою від 21 травня 2018 року прийняв до провадження вищезазначену касаційну скаргу.
9.          Відповідач відзиву на касаційну скаргу не надавав.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
10.           Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу:
10.1.          Відповідач всупереч вимогам статей 278, 279 КУпАП протиправно виніс оскаржувану постанову серії АР №024689 від 15 жовтня 2016 року на місці вчинення правопорушення та при розгляді справи про адміністративне правопорушення допустив ряд процесуальних порушень.
10.2.          Справа про адміністративне правопорушення не містить жодних  належних доказів на підтвердження факту вчинення позивачем такого правопорушення. Інспектором поліції не складався протокол про адміністративне правопорушення та не здійснювалась фото- чи відео фіксація останнього.
10.3.          У відповідача не було підстав для зупинення автомобіля позивача та накладення на позивача адміністративного стягнення.
ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
11.  15 жовтня 2016 року відповідачем винесена постанова серії АР №024689 від 15 жовтня 2016 року про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відповідно до частини 1 статті 126 Кодексом України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.
12. За змістом цієї постанови, 15 жовтня 2016 року о 22:50 годині в м. Дніпропетровську по пр. Богдана Хмельницького, 23 ОСОБА_1 керував автомобілем Форд Сієра, номерний знак НОМЕР_1, без ближнього світла фар, при перевірці документів при собі не мав водійського посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
13. Позивач від підпису постанови відмовився, копію постанови надіслано йому поштою, про що містяться відповідні відмітки у тексті копії постанови.
14. Як встановлено судом першої інстанції, копію оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення отримано позивачем 31 жовтня 2016 року. 
IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
15.Конституція України.
15.1.Стаття 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
16.Кодекс адміністративного судочинства України. 
16.1.Частина 2 статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
16.2.Пункт 19 статті 4. Індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
16.3.Стаття 5. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
16.4.Стаття 19. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
16.5. Стаття 341. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
16.6. Стаття 77. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.  Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
17. Кодекс про адміністративні правопорушення України.
17.1. Стаття 245. Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
17.2.Стаття 7. Ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
17.3.Стаття 254. Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу.
17.4. Стаття 258. Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
17.5.Стаття 251. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
17.6. Стаття 283. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
17.7. Стаття 279. Розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
18.           Закон України «Про національну поліцію».
18.1.Стаття 31. Поліція може застосовувати такі превентивні заходи як перевірка документів особи та зупинення транспортного засобу.
18.2.Пункт 6 статті 32. Поліцейський має право вимагати від особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у випадку якщо зовнішні ознаки транспортного засобу дають достатні підстави вважати, що транспортний засіб може бути знаряддям чи об'єктом вчинення правопорушення.
18.3.Пункт 2 частини 1 статті 35. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.
19.Закону України «Про дорожній рух».
19.1.Стаття 16. Водій зобов'язаний виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.
19.2.Стаття 41. Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
19.3.Частина 2 статті 16. Водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред'явити для перевірки посвідчення водія.
20.Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2013 р. № 111.
20.1.Підпункт «а» п. 19.1. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.
20.2.Підпункт «а» пункту 2.1. Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
21.          Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395.
21.1. Пункт 1 та 2 розділу III. Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема  частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
21.2. Пункти 4, 5 розділу I. У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
V.ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
22. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
23.Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.
24. Посилання позивача на те, що під час вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтею 122 КУпАП положення статті 258 КУпАП не застосовуються, а розгляд справи про адміністративне правопорушення має відбуватися відповідно до статті 276 КУпАП - за місцем вчинення правопорушення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки розгляд справ про адміністративне правопорушення, визначене частиною другою статті 122 КУпАП належить до компетенції Національної поліції, що, у відповідності до абзацу другого статті 258 КУпАП, виключає необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення.
25.          Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху»  внесено зміни до статті 258 КУпАП, зокрема, доповнено абзацом 4, зі змісту якого вбачається, що у  разі  вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими  органами  (посадовими  особами)  на місці вчинення   правопорушення   виноситься   постанова  у  справі  про адміністративне  правопорушення відповідно до статті 283 КУпАП.
Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції дійшов вірних висновків про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання неправомірними дій інспектора в частині розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу.
26. В частині правомірності оскаржуваної постанови, колегія суддів зазначає наступне.
У справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб'єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов'язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.
Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судами першої та апеляційної інстанцій із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб'єкта владних повноважень.
Судами встановлено, що транспортний засіб під керування позивача в темну пору доби мав недостатнє освітлення, що підтверджується долученим до матеріалів справи відеозаписом нагрудної камери відповідача (а.с.22), а тому інспектор поліції мав достатні правові підстави для його зупинки та перевірки документів позивача як водія зазначеного вище транспортного засобу.
Разом з тим, як встановлено судами та не заперечується сторонами, під час фіксування відповідачем адміністративного правопорушення так само, як і під час судового розгляду справи, позивач не заперечував факт непред'явлення інспектору поліції водійського посвідчення.
27. Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про наявність підстав для винесення оскаржуваної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП.
28. Решта посилань касатора зводяться до переоцінки встановлених судами обставин у справі, а тому, в силу вимог статті 341 КАС України, не можуть бути предметом дослідження суду касаційної скарги.
29.Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, а тому підстави для її задоволення відсутні.
30.Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
31. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
32. Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
33.Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :
1.Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року залишити без змін.
3.Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                     Т.Г.Стрелець          
Судді                                                                                       О.В.Білоус
І.Л.Желтобрюх