Постанова
Іменем  України 
 
25 квітня 2018 року
м. Київ
 
справа № 426/17373/16-ц
провадження № 61-6163св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О.,                   Крата В. І.,
 
учасники справи:
 
заявник - ОСОБА_4,
заінтересована особа - головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 07 вересня 2017 року у складі головуючого судді Половинка В. О. та ухвалу апеляційного суду Луганської області                            від 11 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Дронської І. О.,               Карташова О. Ю., Яреська А. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на дії  головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції м. Києва (далі -                         ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві), у якій просив визнати постанову про закінчення виконавчого провадження від 06 жовтня 2014 року в частині поновлення на роботі незаконною, скасувати її та зобов'язати головного державного виконавця вжити заходів щодо виконання рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 17 серпня 2012 року в частині поновлення на роботі.
Подана скарга мотивована тим, що 17 серпня 2012 року Ленінським районним судом м. Луганська поновлено ОСОБА_4 на роботі в представництві «ФайзерЕйч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні на раніше займаній посаді регіонального менеджера східного регіону представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні, за яким 14 вересня 2012 року, на підставі виконавчого листа № 2-620 від 17 серпня 2012 року, головним державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва відкрито виконавче провадження.
Наказом представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні                    від 19 жовтня 2012 року № 107/2012-к ОСОБА_4 поновлено на роботі з 19 жовтня 2012 року. 
22 липня 2014 року наказом представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні внесено зміни до наказу про поновлення на роботі ОСОБА_4, а саме: з 28 червня 2011 року замість 19 жовтня                   2012 року, тобто з наступного дня після звільнення.
06 жовтня 2014 року головним державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві винесено постанову про закриття виконавчого провадження.
ОСОБА_4 вважає, що представництвом «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні не надано наказу про поновлення його на роботі, який відповідає вимогам чинного законодавства. Вважає, що підпис на наказі від 19 жовтня 2012 року виконано за допомогою факсимільної печатки, не є оригінальним, тому такий наказ є недійсним, а рішення суду залишене невиконаним. 
Оскільки виконання рішення про поновлення його на роботі не відбулося, тому підстави для закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні, постанова про закриття виконавчого провадження є незаконною та необґрунтованою. Просив скаргу задовольнити.
Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 07 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 11 жовтня 2017 року, у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що представництвом «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні було повністю виконано рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 17 серпня 2012 року про поновлення ОСОБА_4 на роботі та сплачено йому середній заробіток за час вимушеного прогулу. Державним виконавцем правомірно винесено 06 жовтня 2014 року постанову про закінчення виконавчого провадження.
У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив судові рішення скасувати, справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що наказ про поновлення на роботі є незаконним. Відсутній акт про виконання рішення суду, який слід складати державним виконавцям після фактичного виконання судового рішення. Відповідно до пункту 8.2.3 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 виконавчий документ про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання вважається завершеним з моменту фактичного допущення працівника до виконання попередніх обов'язків на підставі відповідного наказу органу, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. 
 
03 квітня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Суди встановили, що рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 17 серпня 2012 року у справі № 2-620/12 визнано незаконним наказ та поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді регіонального менеджера східного регіону представництва «ФайзерЕйч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні.
На виконання цього рішення 19 жовтня 2012 року представництвом «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн»в Україні видано наказ №107/2012-к про поновлення ОСОБА_4 на роботі з 19 жовтня 2012 року з окладом згідно штатного розпису. 
Даний наказ ОСОБА_4 отримано 26 жовтня 2012 року.
22 липня 2012 року представництвом «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні внесено зміни до наказу про поновлення ОСОБА_4, а саме:  з 28 червня 2011 року замість 19 жовтня 2012 року, наступного дня післязвільнення.
Таким чином, ОСОБА_4 було поновлено на роботі з 28 червня              2011 року.
25 січня 2013 року платіжним дорученням № 184 представництвом «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні перераховано Солом'янському районному ВДВС м. Київ 373 946 грн 10 коп., які є виплатою ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі судового рішення.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче проваження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
06 жовтня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.
Отже, правильним є висновок судів про відсутність правових підстав для задоволення скарги, державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у справі про поновлення на роботі ОСОБА_4 у зв'язку з винесенням наказу представництвом «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні про поновлення на роботі заявника з                   28 червня 2011 року.
Доводи касаційної скарги про недопущення до виконання посадових обов'язків та порушення державним виконавцем Інструкції про проведення виконавчих дій колегія суддів відхиляє.
Відповідно до частини першої статті 76 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин) рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. 
Будучи обізнаним про наявність наказу про поновлення на роботі, та не погоджуючись із ним, ОСОБА_4 його не оспорював у встановленому законом порядку. Такий наказ не визнаний незаконним. Державний виконавець не має повноважень щодо перевірки дійсності наказу, зокрема, чи є підпис оригінальним, або виконаний за допомогою факсимільної печатки.
Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 07 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду  Луганської області від  11 жовтня 2017 рокубез змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 07 вересня               2017 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            В. І. Журавель

                                                                                                            Н.О. Антоненко

                                                                                                            В.І. Крат