Постанова
Іменем України
 
06 червня 2018 року
м. Київ
 
справа № 464/4721/16-ц
 
провадження № 61-5618св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), 
суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «САВ-ДІСТРІБЬЮШН», 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 13 липня 2016 року у складі судді Горбань О. Ю. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Берези В. І., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-ДІСТРІБЬЮШН» (далі - ТОВ «САВ-ДІСТРІБЬЮШН») про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення неустойки, посилаючись на те, що 29 грудня 2015 року він придбав ноутбук «Леново 100-15» через інтернет-магазин «5ок». Після отримання товару він виявив відсутність маркування клавіатури та енергетичного маркування українською мовою, а тому звернувся до сервісного центру «Ноутбук-Центр» та до продавця товару - ТОВ «САВ-ДІСТРІБЬЮШН» з проханням безоплатно усунути вказані недоліки протягом 14 днів і на цей час надати у користування інший ноутбук. Однак відповідач відмовив йому, посилаючись на відповідність придбаного ним товару стандартам якості. 03 березня 2016 року він знову звернувся до відповідача з письмовою вимогою про виплату йому неустойки за кожний день затримки усунення недоліків товару в розмірі 1 % від його вартості, проте жодних дій ТОВ «САВ-ДІСТРІБЬЮШН» вчинено не було. Враховуючи викладене, просив визнати дії ТОВ «САВ-ДІСТРІБЬЮШН» щодо неусунення недоліків придбаного ним товару неправомірними та зобов'язати усунути зазначені недоліки і стягнути з відповідача на його користь неустойку в розмірі 1 грн.   
 
Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 13 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовна вимога про визнання неправомірними дій відповідача щодо неусунення недоліків товару не може бути задоволена, оскільки такий спосіб захисту може застосовуватися лише об'єднаннями споживачів. Нанесення енергетичного маркування на таку категорію товарів як ноутбук законодавством України не передбачено. Позивачем не доведено, що його право на інформацію було порушено, ноутбук був продемонстрований позивачу, розкладка клавіатури даного виду і моделі не містила українських літер і це влаштовувало покупця. Маркування українською мовою клавіатури ноутбуку не є маркуванням товару і залежить як від типу операційної системи, так і від розробника при розкладці літер українською мовою на клавіатурі, а відсутність такої у виробника «Леново» може вказувати на його зацікавленість стосовно забезпечення попиту на відповідних ринках збуту.
 
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилено, арішення Сихівського районного суду міста Львова від 13 липня 2016 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.
 
У грудні 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Сихівського районного суду міста Львова від 13 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2016 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, а саме визнати неправомірними дії відповідача щодо неусунення недоліків придбаного позивачем товару та зобов'язати усунути зазначені недоліки.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не отримав повної інформації про товар, оскільки на сайті інтернет-магазину не було зазначено про те, що маркування клавіатури та енергетичне маркування ноутбука здійснено не українською мовою. Оскільки обчислювальна техніка відноситься до побутових товарів, то висновок місцевого суду про те, що ноутбук не є товаром побутового призначення, неправильний. Наявна в матеріалах справи декларація встановлює відповідність ноутбука лише технічним характеристикам радіодоступу та радіозв'язку, а не маркуванню товару. Суд апеляційної інстанції не дав оцінки висновку експертного товарознавчого дослідження. Відсутність на клавіатурі українських літер «ґ», «і», «ї», «є» унеможливлює опрацювання текстів на державній мові. 
 
30 грудня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито провадження у цій справі.
 
24 лютого 2017 року ТОВ «САВ-ДІСТРІБЬЮШН» подало заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначило про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень і просило відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на те, що позивачу була надана повна, доступна, достовірна, своєчасна та необхідна інформація про товар. Ноутбук було перевірено у присутності споживача і на момент реалізації цей товар знаходився у справному стані, повністю відповідав своїм технічним характеристикам. Написи на клавіатурі не віднесено до категорії «інформація про продукцію». Відсутність маркування клавіатури ноутбука «Леново 100-15» українськими літерами «ґ», «і», «ї», «є» не є недоліком в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а нанесення енергетичного маркування на таку групу товарів як ноутбуки законодавством не передбачено. 
 
Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
02 лютого 2018 року справу № 464/4721/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).
 
Згідно з частинами першою, другою статті 700 ЦК України продавець зобов'язаний надати покупцеві необхідну і достовірну інформацію про товар, що пропонується до продажу. Інформація має відповідати вимогам закону та правилам роздрібної торгівлі щодо її змісту і способів надання. Покупець має право до укладання договору купівлі-продажу оглянути товар, вимагати проведення в його присутності перевірки властивостей товару або демонстрації користування товаром, якщо це не виключено характером товару і не суперечить правилам роздрібної торгівлі.
 
Судами встановлено, що 29 грудня 2015 року ОСОБА_1придбав через інтернет-магазин «5ок» ноутбук «Леново 100-15», постачальником якого зазначено ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН», за ціною 9 469 грн. 
 
13 січня 2016 року позивач звернувся у сервісний центр «Ноутбук-Центр» і до ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» з вимогою усунути недоліки придбаного ноутбуку, якими, на його думку, є відсутність енергетичного маркування та маркування клавіатури українською мовою.
 
24 лютого 2016 року ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» направило позивачу відповідь на його вимогу, в якій зазначило про те, що ноутбук відповідає нормативним документам та стандартам якості. Відсутність маркування клавіатури українською мовою не є недоліком, а нанесення енергетичного маркування на таку групу товарів як ноутбуки законодавством не передбачено.
 
Ноутбук «ЛЕНОВО 100-15» відповідає вимогам нормативних документів та стандартам якості, що підтверджується Декларацією про відповідність.
 
Згідно з частинами першою, дев'ятою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару. При пред'явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред'явлення або за згодою сторін в інший строк. На письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається (з доставкою) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі. Для цього продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов'язані створювати (мати) обмінний фонд товарів. Перелік таких товарів визначається Кабінетом Міністрів України. За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару.
 
Пунктом 15 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).
 
Споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги) (частина перша статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів»).
 
Згідно з частиною другою статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв'язку.
 
Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про засади державної мовної політики» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) маркування товарів, інструкції про їх застосування тощо виконуються державною мовою і регіональною мовою або мовою меншини. За рішенням виробників товарів поруч із текстом, викладеним державною мовою, може розміщуватися його переклад іншими мовами. 
 
ДСТУ 2887-94 «Пакування та маркування» (пункт 6.1), ДСТУ 2391:2010 «Система технологічної документації» (пункт 9.2.28), ДСТУ 3321:2003 «Система конструкторської документації» (пункт 10.73) визначають поняття «маркування» як нанесення на продукцію (товар, виріб) тексту, знаків і зображень, які їх характеризують, визначають порядок використання.
 
Отже, маркування клавіатури не є маркуванням товару в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про засади державної мовної політики». Маркування кнопок не впливає на функціонування клавіатури, а слугує для зручності користувача.
 
Розділом 3 Технічного регламенту з енергетичного маркування електрообладнання побутового призначення, затвердженого наказом Держкоменергозбереження від 28 жовтня 2003 року № 118, визначено перелік електрообладнання побутового призначення, що повинно мати енергетичне маркування українською мовою, і до такого віднесено: холодильники, морозильні камери, а також їхні комбінації; пральні й сушильні машини, а також їхні комбінації; посудомийні машини; духовки; водонагрівачі та пристрої для зберігання гарячої води; освітлювальні прилади; кондиціонери повітря.
 
Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відсутність маркування клавіатури українською мовою не є недоліком відповідно до пункту 15 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», не впливає на технічні характеристики та якість придбаного позивачем ноутбука, а нанесення енергетичного маркування державною мовою на таку групу товарів як ноутбуки законодавством не передбачено.
 
У зв'язку з цим не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 не отримав повної інформації про товар, оскільки на сайті інтернет-магазину не було зазначено про те, що маркування клавіатури та енергетичне маркування ноутбука здійснено не українською мовою. 
 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення по суті спору, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
 
Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що судами не дано оцінки висновку експертного товарознавчого дослідження, не заслуговують на увагу, оскільки місцевим судом обґрунтовано відхилено зазначений висновок з посиланням на те, що він носить консультативний характер стосовно тлумачення терміну маркування.
 
Посилання заявника у касаційній скарзі на помилковість висновку суду першої інстанції про те, що ноутбук не відноситься до побутових товарів, не впливає на правильність висновків цього суду по суті вирішеного спору та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
 
Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2залишити без задоволення.
 
Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 13 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | С. О. Карпенко
| В. О. Кузнєцов
| О. В. Ступак
| Г. І. Усик