ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року 
м. Київ

Справа №  905/2510/17 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Чумака Ю.Я. - головуючого, Дроботової Т.Б., Пількова К.М.,
секретар судового засідання - Овчарик В.М.,
за участю представників:
позивача - не з'явилися; 
відповідача -не з'явилися;
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля"
на рішення Господарського суду Донецької області від 12.12.2017 (суддя Левшина Я.О.) та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 12.03.2018 (у складі: Чернота Л.Ф., - головуючий, судді: Мартюхіна Н.О., Попков Д.О.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехніка-Донагро"
про визнання недійсним третейського застереження, яке викладено в п.9.2 договору №167-У/03-13 КУО від 05.03.2013,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
У листопаді 2017 року Приватне акціонерне товариство "Краснодонвугілля" (далі - ПрАТ "Краснодонвугілля") звернулося до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехніка-Донагро" (далі - ТОВ "Промтехніка-Донагро") про визнання недійсним третейського застереження, яке викладене в пункті 9.2 договору №167/У/03-13КУО на постачання матеріалів, укладеного 05.03.2013 між ПрАТ "Краснодонвугілля" та ТОВ "Промтехніка-Донагро" (далі - договір № 167/У/03-13КУО).
Позовна заява мотивована тим, що викладене в пункті 9.2 договору                             № 167/У/03-13КУО третейське застереження не відповідає нормам законодавства з огляду на те, що таке застереження в беззаперечній формі передбачає порядок вирішення спорів за вказаним договором лише визначеним в цьому застереженні третейським судом, тоді як третейські суди не входять до системи судів загальної юрисдикції, а нормами законодавства передбачено право, а не обов'язок з передачі спору на вирішення третейського суду. 
Рішенням Господарського суду Донецької області від 12.12.2017 у справі №905/2510/17, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 12.03.2018, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Судові рішення першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що предметом третейської угоди може бути не лише спір, який існує на момент укладення такої угоди, а й будь-які спори, які виникатимуть між сторонами договору в майбутньому та передбачені третейською угодою. Право звернення до суду за захистом своїх прав, передбачене Конституцією України, не може бути заперечене, а розгляд спору у третейському суді є правом сторін та реалізується шляхом взаємного погодження вказаного питання між сторонами. Спірне третейське застереження погоджено сторонами договору, не містить заборони його сторонам звертатися за судовим захистом до судів загальної юрисдикції, у зв'язку із чим ПрАТ "Краснодонвугілля" не доведено, що в момент вчинення правочину з укладення третейської угоди у вигляді оспорюваного третейського застереження в пункті 9.2 договору № 167/У/03-13КУО не були дотримані вимоги діючого законодавства, а також не доведена наявність підстав, в силу яких третейське застереження, викладене в пункті 9.2 зазначеного договору, може бути визнано недійсним.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою апеляційної інстанції, ПрАТ "Краснодонвугілля" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить рішення і постанову скасувати та ухвалити нове рішення, не передаючи справи на новий розгляд. 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Доводи в касаційній скарзі є повністю ідентичними доводам, викладеним в позовній заяві та апеляційній скарзі, до яких скаржник додав аргументи щодо порушення судами норм процесуального права, які полягають у поверхневому підході судів першої та апеляційної інстанцій до розгляду справи, у зв'язку із чим оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам, які визначені процесуальним законодавством як обов'язкові. 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи (доводи, викладені у відзивах та запереченнях на касаційну скаргу) 
ТОВ "Промтехніка-Донагро" відзиву на касаційну скаргу подано не було.
Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та (або) апеляційної інстанції
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши на підстав встановлених фактичних обставин справи застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як установлено господарськими судами, 05.03.2013 між ПрАТ "Краснодонвугілля" (покупець) і ТОВ "Промтехніка-Донагро" (постачальник) було укладено договір № 167-У/03-13 КУО за умовами якого, постачальник зобов'язався передати, а покупець прийняти та оплатити матеріали на умовах, передбачених даним договором.
Згідно з пунктом 7.1 договору № 167-У/03-13 КУО, за невиконання або неналежне виконання умов діючого договору сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства України.
Частиною 9 договору сторони визначили порядок вирішення спорів 
У пункті 9.1 договору № 167-У/03-13 КУО сторони погодили, що спори та розбіжності, які виникли у зв'язку з даним договором або стосуються його укладання, зміни, виконання, порушення, розірвання, недійсності, будуть за можливістю вирішуватись шляхом переговорів. Спори та розбіжності, які зазначені в п. 9.1 даного договору, не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх вирішення здійснюється відповідно до матеріального права України у Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації "Регіональна правова група".
Згідно пункту 9.2 договору встановлено, що якщо спори та розбіжності, вказані в договорі в пункті 9.1 діючого договору, не були врегульовані шляхом переговорів, їх вирішення здійснюється відповідно до матеріального права України в Постійно діючому Регіональном Третейському суді України при Асоціації "Регіональна правова група" (у відповідності з регламентом вказаного суду рішення якого є остаточним та обов'язковим для сторін та підлягають виконанню сторонами в строки, вказані в рішенні суду).
Договір вступає у законну силу з моменту його підписання 05.03.2013, але не раніше виконання вимог установчих документів сторін про необхідність надання згоди на укладання органами управління сторін, які мають відповідні  повноваження (за умови наявності таких вимог), згідно п. 10.4 договору. 
За змістом пункту 10.5 договору № 167-У/03-13 КУО він діє до 31.12.2013. Закінчення строку дії договору не звільніє сторін від виконання прийнятих на себе зобов'язань (в тому числі гарантійних) за даним договором.
Предметом позову у цій справі є визнання недійсним третейського застереження, яке викладене в пункті 9.2 договору №167-У/03-13КУЮ.
Суд відхиляє аргументи скаржника стосовно недійсності третейського застереження як такого, що обмежує конституційне право сторони договору (ПрАТ "Краснодонвугілля") на звернення до суду загальної юрисдикції за захистом порушеного права та посилання на норми статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК). Відповідно до положень частини 2 статті 124 Конституції України, статей 7, 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статті 16 ЦК, частини 3 статті 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) у редакції, чинній до 15.12.2017, частини 4 статті 4 ГПК України у редакції, чинній з 15.12.2017 юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі; ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.
Згідно з нормами статей 2, 5, 8, 12, 14 Закону України "Про третейські суди" передача спору на розгляд третейського суду є визначеним законом право відповідних юридичних та/або фізичних осіб, яке реалізується шляхом укладення угоди між цими сторонами про передачу спору на вирішення третейським судом, а угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.
Тобто третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є угодою про обрання одного із способів вирішення спору
Суд наголошує, що умова правочину про розгляд спору третейським судом передбачає у випадку виникнення між сторонами спору можливість звернення з метою захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб до третейського суду для вирішення цього спору шляхом третейського розгляду, який визнаний в Україні та врегульований Законом України "Про третейські суди".
(Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 910/6558/17 та від 27.02.2018 у справі №910/13667/17).
Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, погоджуючи за власним волевиявленням (добровільно) умови договору, укладення якого та умови якого, як зазначено вище, передбачені та не суперечать вимогам законодавства, сторона договору погоджується із обов'язковістю їх виконання в силу норм статей 525, 526 ЦК. 
Таким чином викладене в договорі третейське застереження зобов'язує внаслідок добровільного погодження сторонами договору такої умови, не суперечить Конституції України та іншим нормам законодавства та не свідчить про обмеження права сторони на судовий захист.
Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях про відмову у задоволенні позовних вимог зроблені відповідно до норм законодавства, зокрема статей 2, 5, 8, 12, 14 Закону України "Про третейські суди", статей 7, 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статей 16, 525, 526, 627 ЦК, у зв'язку з цим Суд відхиляє твердження скаржника про поверхневий розгляд справи судами.
За таких обставин, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову є обґрунтованими.
Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в касаційній скарзі та відзиві на касаційну скаргу
Доводи, викладені у касаційній скарзі, зводяться до необхідності переоцінки обставин справи, що виходить за межі касаційного провадження, визначені статтею 300 ГПК у редакції, чинній з 15.12.2017.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.
За вказаних обставин оскільки порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального права не встановлено, підстав для скасування оскаржених рішення і постанови немає.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд
Надаючи правову кваліфікацію доказам, поданим сторонами з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень на них, суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Отже, оскаржувані судові акти ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права (статей 2, 5, 8, 12, 14 Закону України "Про третейські суди", статей 7, 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статей 16, 525, 526, 627 ЦК).
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК в редакції, чинній з 15.12.2017, суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені ПрАТ "Краснодонвугілля" в касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів щодо відмови у задоволенні позову та фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених судом обставин, що з огляду на положення статті 300 ГПК в редакції, чинній з 15.12.2017, не відноситься до повноважень касаційної інстанції, у зв'язку з чим підстав для задоволення касаційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваних рішення і постанови немає.
Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК в редакції, чинній з 15.12.2017, слід покласти на скаржника.
Зважаючи на викладене та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Донецької області від 12.12.2017 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 12.03.2018 у справі №905/2510/17 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      Ю.Я. Чумак

Судді:                                                                                          Т.Б. Дроботова

                                                                                                       К.М. Пільков