ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року 
м. Київ

Справа №  902/840/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
О.О. Мамалуй - головуючий, Л.В. Стратієнко, І.В. Ткач  
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області
на постанову Київського апеляційного господарського суду від  21.02.2018р.
у складі колегії суддів: К.В. Тарасенко - головуючий, І.А. Іоннікова, О.В. Тищенко
та на рішення господарського суду міста Києва від 27.11.2017р.
суддя: О.А. Грєхова
за позовом публічного акціонерного товариства "Ідея Банк"
до 
1.          Міністерства юстиції України;
2.          Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області;
3.          Головного управління юстиції у Вінницькій області в особі Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Іванов Юрій Іустинович
про відшкодування збитків та стягнення грошових коштів в сумі 39 154,53 грн.

ВСТАНОВИВ:
1.          Короткий зміст позовних вимог

ПАТ "Ідея Банк"  звернулося до господарського суду з позовом до Міністерства юстиції України, Головного управління Державного казначейства України у Вінницькій області та відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про стягнення 39 154, 53 грн.  збитків та зобов'язання Міністерства юстиції України надати у Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області подання про перерахунок вказаних коштів на рахунок позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за виконавчим документом   №1-12, виданим 26.04.2012р. Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області про конфіскацію в дохід держави всього майна, яке є власністю засудженого Іванова Ю.І., було конфісковано та в подальшому реалізовано автомобіль, що перебував в заставі ПАТ "Ідея Банк", внаслідок чого   позивачу завдано збитки в розмірі 39 154, 53 грн.

Позивач посилається на норми, зокрема ст. 57 Закону України "Про заставу" та вважає, що реалізацією конфіскованого автомобіля, що перебуває в заставі банку, Головним управлінням юстиції у Вінницькій області в особі Відділу державної виконавчої служби управління державної виконавчої служби було завдано ПАТ "Ідея Банк" збитків в розмірі 39 154,53 грн., що становить суму від реалізації конфіскованого автомобіля. 

2. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.11.2017р. у справі №902/840/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2018р., позовні вимоги ПАТ "Ідея Банк" задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області на користь ПАТ "Ідея Банк" 39 154, 53 грн. збитків. В іншій частині позову відмовлено.

Посилаючись на норми ст. 57 Закону України "Про заставу" суди дійшли висновку, що реалізація державним виконавцем заставленого майна призвела до невиконання зобов'язань Іванова Ю.І. за кредитним договором №864.70166 від 30.10.2009р. та нанесення цим збитків банку, які повинні бути відшкодовані державою. Суди вказали, що у даному випадку наявність або відсутність вини у діях відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області жодним чином не впливає на наявність у держави обов'язку з відшкодування збитків, заподіяних заставодержателю внаслідок конфіскації та в подальшому реалізації заставного майна.

Відмовляючи в частині вимог до Міністерства юстиції України суди вказали на передчасність таких вимог, оскільки рішення суду про стягнення збитків з Державного бюджету України підлягає безспірному виконанню, і позивачем не доведено, що Міністерством порушено його права.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з даними судовими рішеннями, Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати, прийняти нове рішення про відмову у позові. 

Скаржник зазначає, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.12.2015р. у справі №461/9261/15-ц звернуто стягнення на предмет застави та стягнуто заборгованість за кредитним договором №910.70166, а не за кредитним договором №864.70166 від 30.10.2009р., на який посилається позивач у позовній заяві.

Посилаючись на норми ст. ст. 22, 1166, 1174 ЦК України та ч. 2 ст. 57 Закону України "Про заставу" скаржник стверджує, що позивач мав довести факт завдання йому збитків, що на його думку залишено судами поза увагою.

У скарзі вказується, що позивач, будучи обізнаним про накладення арешту на заставлене майно, не вчинив жодної дії, направленої на виключення з акту опису і зняття арешту з відповідного майна. Вказане, на думку скаржника, свідчить про відсутність підстав для відшкодування збитків позивачу, оскільки збитки, які зазнав останні, є наслідком бездіяльності самого банку.

Крім того, скаржник вважає, що судами не досліджено матеріали виконавчого провадження та не досліджено питання, з чого складається сума збитків, оскільки рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.12.2015р. у справі №461/9261/15-ц встановлено, що розмір основної заборгованості становив 0 грн.

Скаржник стверджує, що судами не досліджено, чи були поручителі, які гарантували виконання Івановим Ю.І. виконання зобов'язань за кредитним договором, чи звертався позивач до суду з відповідними майновими вимогами до поручителів, чи відбувалося стягнення коштів із поручителів, чи погашалась заборгованість перед позивачем.

4. Позиції інших учасників справи

ПАТ "Ідея Банк" у відзиві на касаційну скаргу не погоджується з її доводами, та зазначає, що посилання скаржника на розбіжності в номері кредитного договору є безпідставними та звертає увагу на наявність ухвали Галицького районного суду м. Львова від 24.01.2018р. у справі №461/9261/15-ц, якою виплавлено описку у рішенні суду та вирішено вважати правильним номер кредитного договору - 864.70166.

Також позивач стверджує про помилковість трактування скаржником поняття "основна заборгованість", оскільки основний борг у випадку прострочення платежів трансформується у прострочену заборгованість, і згідно з рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.12.2015р. у справі №461/9261/15-ц прострочений борг складав 13 738,54 грн.

Щодо доведення факту наявності збитків позивач зазначає, що вказане вище рішення Галицького районного суду досі залишається невиконаним у зв'язку з реалізацією заставного транспортного засобу в межах виконавчого провадження №32527266, чим завдано збитки позивачу у розмірі 39 154,53 грн.  Позивач посилається на ст. 1 Закону України "Про заставу", за якою кредитор (заставодержатель) має право одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

30 жовтня 2009р. між ВАТ "Плюс Банк", правонаступником якого є ПАТ "Ідея Банк",  та Івановим Юрієм Іустиновичем як позичальником було укладено кредитний договір №864.70166, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у сумі 51 049,45 грн. терміном до 30.10.2014р. для придбання транспортного засобу ВАЗ 211140 (легковий універсал-В) 2009 року випуску, номер кузова Y6L2111409L200665, реєстраційний №АВ2084ВЕ, та оплату страхового платежу за життя позичальника, а позичальник зобов'язується одержати і повернути грошові кошти, надані згідно з цим договором, на визначених цим договором умовах.

З метою забезпечення виконання позичальником кредитного договору, 30.10.2009р. між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу, за умовами якого заставодавець (Іванов Ю.І.) передає в заставу заставодержателю (ПАТ "Ідея Банк") у якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №864.70166 від 30.10.2009р. та всіма додатковими угодами (договорами, додатками) до нього, які можуть бути укладені в майбутньому - транспортний засіб марки ВАЗ 211140 (легковий універсал-В) 2009 року випуску, номер кузова Y6L2111409L200665, реєстраційний №АВ2084ВЕ. 26.11.2009р. зареєстровано обтяження транспортного засобу у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

На примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області перебувало виконавче провадження №32527266 з примусового виконання виконавчого листа № 1-12, виданого 26.04.2012р. Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області, про конфіскацію в дохід держави всього майна, яке є власністю засудженого Іванова Ю.І.

07 липня 2014р. в межах виконавчого провадження №32527266 проведено електронні торги та реалізовано вказаний транспортний засіб, що підтверджується протоколом № 557. Кошти в сумі 39154,53 грн., отримані органом ДВС від продажу цього майна, були перераховані до Державного бюджету України.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.12.2015р. у справі №461/9261/15-ц позовні вимоги ПАТ "Ідея Банк" до Іванова Ю.І. про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, вирішено в рахунок погашення кредитних зобов'язань на користь ПАТ "Ідея Банк"  за кредитним договором № 864.70166 в сумі 48 069,28 грн. яка складається із наступного: 0 грн. основний борг; 13738,54 грн. - прострочений борг; 13833,52 грн. - прострочені проценти; 11,17 - строкові проценти; 20362,41 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань; 103,64 грн. дебіторська заборгованість; 20 грн. віндикаційні витрати, звернути стягнення на транспортний засіб ВАЗ 211140, реєстраційний №АВ2084ВЕ, 2009 року випуску шляхом продажу зазначеного автомобіля банком будь-якій третій особі покупцю від імені позичальника. Передано автомобіль в управління ПАТ "Ідея Банк" на період до його реалізації.

06 червня 2017р. ПАТ "Ідея Банк" звернулося до Головного управління державного казначейства України у Вінницькій області з претензією № 12.4.2/61146 у якій, на підставі ст. 57 Закону України "Про заставу" просило протягом 10 днів з дня отримання цієї претензії перерахувати кошти в сумі 39 154,53 грн.

Головне управління державної казначейської служби України у Вінницькій області у відповіді № 12-22/631-2593 від 20.06.2017р. зазначило, що реалізацію майна, що перебувало у заставі ПАТ "Ідея Банк", здійснював відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, а відтак Головне управління не порушувало будь-яким чином законних прав та інтересів ПАТ ПАТ "Ідея Банк" та не завдавало збитків останньому.

6. Норми права, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті постанови

За приписами ст. 64 Закону України "Про виконавче провадження" майно, що підлягає конфіскації, вилучається. Реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Порядок подальшого розпорядження конфіскованим майном, не реалізованим у порядку, визначеному статтею 62 цього Закону, та майном, яке не підлягає реалізації, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, звернення стягнення на заставлене  майно  в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами  для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. 
Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення  судом  рішення  про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. 
Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не  є  заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. 

У ч. 2 ст. 87 Закону України "Про виконавче провадження", чинного на час вчинення виконавчих дій, передбачено, що збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

За положеннями ч. 2 ст. 57 Закону України "Про заставу" у разі вжиття державою заходів до примусового вилучення заставленого майна або майнових прав (націоналізація, реквізиція, конфіскація, накладення секвестру, а також інших заходів, аналогічних за своїми  наслідками), держава відшкодовує збитки, заподіяні заставодержателю внаслідок здійснення цих заходів. 

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", чинного на час вчинення спірних виконавчих дій, шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

7. Мотиви, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті постанови

Як правильно враховано господарськими судами попередніх інстанцій, зареєстроване право застави у ПАТ "Ідея Банк" виникло набагато раніше винесення рішення Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області про конфіскацію автомобіля,   а вартість предмета застави була нижча заборгованості Іванова Ю.І. перед банком.

Проте державним виконавцем, при виконанні рішення суду про конфіскацію майна, реалізовано заставлений транспортний засіб на електронних торгах, а отримані кошти в сумі 39154,53 грн. від продажу цього майна перераховано до Державного бюджету України.

Судами встановлено, що у зв'язку з такими діями державного виконавця зобов'язання по кредитному договору № 864.70166 від 30.10.2009р. належним чином не виконуються, як і не виконується рішення Галицького районного суду м. Львова від 24.12.2015р. у справі №461/9261/15-ц про звернення стягнення на заставлене майно. 

Враховуючи норми  ч. 2 ст. 87 Закону України "Про виконавче провадження", ч. 2 ст. 57 Закону України "Про заставу", та ч. 3 ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", господарські суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з Державного бюджету України збитків на користь банку.

Посилання скаржника на розбіжності в номері кредитного договору у рішенні  Галицького районного суду м. Львова від 24.12.2015р. у справі №461/9261/15-ц, відхиляються Верховним Судом з огляду на встановлені судами обставини та з урахуванням ухвали суду м. Львова у справі №461/9261/15-ц про виправлення описки.

Також Верховний Суд вважає помилковими твердження скаржника про недоведеність факту завдання збитків позивачу, оскільки зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що судами досліджувалось вказане питання і встановлено факт невиконання кредитного договору і неможливість реалізувати предмет застави у зв'язку з його відчуженням державним виконавцем.

Доводи скаржника про те, що позивач, будучи обізнаним про накладення арешту на заставлене майно, не вчинив жодної дії, направленої на виключення з акту опису і зняття арешту з відповідного майна, не впливають на факт наявності вказаних  збитків та обов'язок держави з їх відшкодування. 

Також Верховний Суд зазначає, що судами встановлено, що сума збитків складається з суми коштів, отриманої від реалізації транспортного засобу. При цьому скаржник не враховує, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.12.2015р. у справі №461/9261/15-ц встановлено розмір заборгованості за кредитним договором № 864.70166 - 48 069,28 грн. яка складається із наступного: 0 грн. основний борг; 13 738,54 грн. - прострочений борг; 13 833,52 грн. - прострочені проценти; 11,17 - строкові проценти; 20 362,41 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань; 103,64 грн. дебіторська заборгованість; 20 грн. віндикаційні витрати.

Доводи скаржника про ненадання судами оцінки всім обставинам справи спростовуються змістом оскаржуваних рішення та постанови та здійсненим повним, всебічним і об'єктивним розглядом справи. 

8. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги 

На підставі вищевикладеного Верховний Суд, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених господарськими судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи, перевірив правильність застосування норм матеріального та процесуального права та прийшов до висновку, що оскаржувані рішення та постанова є законними та обґрунтованими, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 27.11.2017р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від  21.02.2018р. у справі №902/840/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                О. О. Мамалуй

Суддя                                                                                                    Л. В. Стратієнко

Суддя                                                                                                              І.В. Ткач