Постанова                                                                                                Іменем України

04 липня  2018 р.
м. Київ
справа № 452/3028/15-к
провадження № 51-454ск18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів:                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,                                                          за участю секретаря                                                                                                                           судового засідання                    ОСОБА_4 ,                                                                    прокурора                                     ОСОБА_5 ,                                                       засудженої                                 ОСОБА_6 ,                                                                      захисника                            ОСОБА_7 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 липня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015140000000234, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,                                                                  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, раніше не судимої, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 березня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за 2 ст. 367 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю та виконанням керівних і організаційно-розпорядчих функцій на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки і покладено обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. 
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04 липня 2017 року вирок залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_6 засуджена за те, що вона, будучи службовою особою, яка виконує адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі функції, обіймаючи з 01 липня 2010 року по 18 серпня 2014 року посаду заступника начальника ЦПЗ № 2, неналежно виконувала свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, маючи реальну можливість забезпечити роботу ЦПЗ № 2 із отримання, перевезення поштової кореспонденції та грошових коштів, діяла в порушення вимог п. 1.4, 1.15, п. п. 1.3, 1.9, п. 1.8 Інструкції з супроводження та охорони пошти при перевезеннях, затвердженої наказом Державного комітету зв`язку та інформатизації України №158 від 29.12.1999, п. 5.2.2, п. 5.1.10 п. 5.2.3, п. 5.1.13 «Порядку пересилання поштових відправлень», затвердженого наказом УДППЗ «Укрпошта» № 211 від 12.05.2006, наказу № 56 від 28.02.2014 «Про розподіл функціональних обов`язків», не забезпечила належну організацію роботи в силу покладених на неї службових обов`язків, що призвело до настання тяжких наслідків.
ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що оператор ЦПЗ № 2 м. Самбора Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_8 згідно з наказом начальника Самбірського центрального відділення зв`язку № 2 Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» № 997-к від 30.07.2014 був тимчасово призначений на посаду листоноші із супроводження пошти з 05 серпня 2014 року по 09 серпня 2014 року, не забезпечила контролю за станом збереження, організації видачі і перевезення поштових відправлень, товарно-матеріальних цінностей та грошових коштів автомобільним транспортом ЦПЗ № 2, не ініціювала перед керівництвом ЦПЗ № 2 винесення відповідного наказу про закріплення за ОСОБА_8 засобів безпеки «бронежилета» та вогнепальної зброї та не забезпечила проведення з останнім інструктажу.
ОСОБА_6 погодила відправку пошти та грошових коштів ОСОБА_8 , внаслідок чого останній у період з 05 по 09 серпня 2014 року фактично був допущений до виконання обов`язків листоноші із супроводження пошти і, не маючи засобів безпеки та вогнепальної зброї, без водія-супровідника та не у спеціально обладнаному автомобілі, отримував у приміщенні ЦПЗ №2, за адресою: Львівська область, м. Самбір, пл. Конюшкевича, 1, та своїм власним автомобілем ВАЗ-2106, державний номерний знак НОМЕР_1 , розвозив пошту та грошові кошти за відповідними маршрутами у поштові відділення, розташовані у населених пунктах Самбірського та Старосамбірського районів Львівської області.
09 серпня 2014 року о 09.45 год ОСОБА_8 , на підставі усної вказівки заступників ЦПЗ № 2 м. Самбора Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_6 та ОСОБА_9 отримав у приміщенні ЦПЗ № 2 поштову кореспонденцію та грошові кошти, які власним автомобілем розвозив у поштові відділення відповідно до виписаної ОСОБА_6 маршрутної накладної ф. 24. Цього ж дня, приблизно о 10.45 год на ділянці дороги між селами Болозів та Скелівка Старосамбірського району Львівської області невстановлені особи, скориставшись беззахисним станом ОСОБА_8 , який розвозив поштову кореспонденцію та грошові кошти як листоноша, не маючи засобів безпеки та вогнепальної зброї, без водія-супровідника, не у спеціально обладнаному автомобілі, вчинили на нього розбійний напад із застосуванням мисливської вогнепальної зброї, під час якого вчинили вбивство ОСОБА_8 та заволоділи грошима, які знаходилися в автомобілі, в сумі 283 600 грн.
Неналежне виконання ОСОБА_6 покладених на неї службових обов`язків через несумлінне ставлення до них перебуває у причинному зв`язку із вчиненням умисного вбивства ОСОБА_8 та заволодінням грошовими коштами у сумі 283 600 гривень.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_6 ставить вимогу про  скасування судових рішень відносно неї та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину. Посилається на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції не надали належної оцінки доказам у кримінальному провадженні та не встановили, в чому саме полягали порушення ОСОБА_6 службових обов`язків, які саме наслідки вони спричинили та не визначили причинний зв`язок між такими порушеннями і наслідками, що настали. Вважає, що наказ № 56 від 28.02.2014 «Про розподіл функціональних обов`язків» є недопустимим доказом, оскільки не був відкритий стороні захисту. Вказує, що кримінальне провадження не містить доказів встановленого судом погодження ОСОБА_6 відправки пошти та грошових коштів ОСОБА_8 без засобів безпеки і зброї, а також наявність у засудженої повноважень на таке погодження. Вважає, що судом поза розумним сумнівом не встановлено наявність її вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 376 КК України, а висновки суду ґрунтуються на припущеннях.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджена та її захисник підтримали доводи касаційної скарги та вважали, що кримінальне провадження необхідно закрити у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_6 складу злочину.
Прокурор заперечила проти задоволення касаційної скарги та вказувала на необхідність залишення судових рішень без зміни.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Статтею 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.  
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Тому суд касаційної інстанції не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. 
Як видно з матеріалів кримінального провадження доводи касаційної скарги засудженої ОСОБА_6 щодо необгрунтованості її засудження аналогічні доводам, на які вона посилалась у своїй апеляційній скарзі. 
Спростовуючи доводи апеляційної скарги засудженої щодо відсутності в її діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 376 КК України, апеляційний суд навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути кримінальне провадження й дати правильну юридичну оцінку діям  ОСОБА_6 .
Погоджуючись з висновками місцевого суду, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_6 підтверджується показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , потерпілої ОСОБА_35 ; даними протоколу огляду місця події, де стався нещасний випадок, із долученою фототаблицею; даними, що містяться в акті спеціального розслідування нещасного випадку, в ході якого встановлено, що нещасний випадок, під час якого ОСОБА_8 помер на місці внаслідок здійснення невстановленою особою пострілів в нього з вогнепальної зброї, пов`язаний із виробництвом, крім того встановлено, що заступник начальника ЦПЗ № 2 м. Самбора  ОСОБА_6 не прийняла рішення щодо заборони подальшого руху по маршруту, заміни транспорту на спеціалізований, внаслідок чого не виконала вимоги абзаців 3, 4 розділу 8 «Розподілу обов`язків між начальником ЦПЗ № 2, заступниками начальника та головним бухгалтером», затверджених начальником ЦПЗ №2 від 28.02.2014 № 56, а також констатовано ряд порушень вимог Інструкції із супроводження та охорони пошти при перевезеннях, затвердженої наказом ДКЗІУ від 29.12.1999 № 158 та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом УДППЗ Укрпошта» від 12.05.2006 № 211, сукупністю інших доказів.
Доводи про те, що в основу вироку покладено недопустимі докази, є необгрунтованими, оскільки не підтверджуються матеріалами кримінального провадження. 
Так, доводи про те, що суд безпідставно визнав належним доказом наказ № 56 від 28.02.2014 «Про розподіл функціональних обов`язків» з тих підстав, що він був отриманий всупереч вимогам КПК України та не був відкритий стороні захисту, є непереконливими. Так, про наявність зазначеного документу засуджена була обізнана ще до початку досудового розслідування у зв`язку із виконанням своїх службових обов`язків на посаді заступника начальника ЦПЗ № 2 м. Самбора, про що свідчить її власноручний підпис, яким погоджено цей наказ 28 лютого 2014 року, та її пояснення в судовому засіданні про те, що вона у своїй роботі дотримувалась вимог даного наказу, тобто очевидно була ознайомлена з його змістом. Копія названого наказу була на законних підставах  надана слідчому УДППЗ «Укпошта», цей документ був досліджений в судовому засіданні та належно оцінений судом.
Суд дослідив всі обставини, які могли мати значення для справи, та дійшов висновку про те, що оператор поштового зв`язку ОСОБА_8 , з відома та дозволу керівництва, в тому числі ОСОБА_6 , тривалий час розвозив пошту, страхову кореспонденцію на власному необладнаному засобами захисту транспорті, що мало систематичний характер, внаслідок чого склалася така ситуація, що не убезпечувала можливості вчинення розбійного нападу. Таким чином, неналежне виконання ОСОБА_6 покладених на неї службових обов`язків через несумлінне ставлення до них перебуває у причинному зв`язку із вчиненням умисного вбивства ОСОБА_8 за заволодінням грошовими коштами в сумі  283 600 грн.
Таким чином, досліджені судом першої інстанції докази у їх сукупності переконливо спростовують доводи засудженої про відсутність в її діях складу інкримінованого їй злочину.
Провівши судовий розгляд відповідно до обвинувального акта в межах висунутого обвинувачення, безпосередньо дослідивши докази, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості  ОСОБА_6 у  службовій недбалості, що спричинила тяжкі наслідки, за обставин, які виклав у вироку. 
Суд правильно встановив обставини вчиненого  ОСОБА_6 кримінального правопорушення та виклав їх у вироку. Дії засудженої обгрунтовано кваліфіковані за ч. 2 ст. 367 КК України. 
Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає диспозиції норми кримінального закону, якою встановлено кримінальну відповідальність за вчинені  ОСОБА_6  дії. Вирок суду є законним, обґрунтованим та за своїм змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України. 
При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку, апеляційним судом належним чином перевірені доводи, які були зазначені в  поданих апеляційних скаргах, в тому числі скарзі засудженої ОСОБА_6 , та прийнято рішення з наведенням докладних підстав в ухвалі, яка відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які б впливали на обгрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_6 , судами першої та апеляційної інстанції у кримінальному провадженні допущено не було.
Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, п. п. 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України та § 3 Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд 
ухвалив:
Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 липня 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                                   ОСОБА_3