Постанова
Іменем України                                        
16 травня 2018 року 
м. Київ
 
справа № 464/6026/13-ц
провадження № 61-6602св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів:                Карпенко С. О.,                   Погрібного С. О., 
                             СтупакО. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,           
 
учасники справи: 
позивач - Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради,
відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
треті особи: Львівське комунальне підприємство «Старий Сихів», ОСОБА_6,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року  у складі судді Чорної С. З. та рішення Апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2013 року Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради (далі - Сихівська районного адміністрація) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Львівське комунальне підприємство «Старий Сихів» (далі - ЛКП «Старий Сихів»), ОСОБА_6, про демонтаж.
 
Свої позовні вимоги Сихівська районна адміністрація обґрунтовувала тим, що згідно з актом обстеження ЛКП «Старий Сихів» до квартири АДРЕСА_1 здійснено самовільне перепланування та розширення балкону, про що 30 серпня 2012 року адміністративною комісією Сихівської районної адміністрації винесено постанову та ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі статті 150 КУпАП. Також розпорядженням Сихівської районної адміністрації від 08 листопада 2012 року основного наймача зазначеної квартири - ОСОБА_3 та наймача цієї ж квартири - ОСОБА_4 зобов'язано привести планування квартири та самочинно розширений балкон до попереднього стану. Перепланування квартири з розширенням балкону виконано без належним чином розробленої та погодженої проектної документації і погіршує об'ємно-просторове та архітектурне вирішення будинку.
 
Враховуючи наведене, позивач просив зобов'язати відповідачів привести перепланування та самочинно розширений балкон квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану.
 
У жовтні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічним позовом до Сихівської районної адміністрації, третя особа - ЛКП «Старий Сихів» про визнання права на користування балконом (верандою) площею 3,80 кв. м квартири АДРЕСА_1.
 
В обґрунтування зустрічного позову зазначили, що розпорядження Сихівської районної адміністрації від 08 листопада 2012 року, згідно з яким наймачів квартири АДРЕСА_1 зобов'язано привести планування квартири та самочинно розширений балкон до попереднього стану, скасовано судом.  Крім того, з моменту вселення у квартиру жодного перепланування не проводилося, наявний балкон існував у такому вигляді з самого початку, проте в плані будинку його частина чомусь не відображена. Технічними висновками Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІПРОЕКТРОКОНСТУКЦІЯ»  встановлено, що розширення балкона з влаштуванням веранди відповідає чинним будівельним, санітарно-технічним і протипожежним нормам і придатне для подальшої експлуатації. Крім того, проведене будівництво балкона покращує благоустрій квартири, відповідає технічним нормам та не порушує прав власників інших квартир, зокрема і нежитлових приміщень «ПриватБанку», які складають приміщення першого поверху і одноповерхової прибудови, що виступає вздовж зовнішньої стіни будинку і є його архітектурним доповненням.
 
Враховуючи наведене та з урахуванням уточнення до зустрічного позову, позивачі просили визнати за ними право користування верандою площею 8,6 кв. м квартири АДРЕСА_1, позначеної в технічному паспорті на приватизовану квартиру під № 4. 
 
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року у задоволенні позову Сихівської районної адміністрації відмовлено, зустрічний позов задоволено. Визнано право користування мешканцями квартири АДРЕСА_1 верандою площею 8,6 кв. м, позначеної в технічному паспорті на квартиру під № 4. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Відмовляючи у задоволенні позову Сихівської районної адміністрації, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що мешканцями квартири АДРЕСА_1 проводилися конструктивні зміни, самовільне перепланування та розширення балкона, не доведено, що зазначений балкон порушує об'ємно-просторове та архітектурне вирішення будинку, а також права інших мешканців будинку.
 
Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні цим позовних вимог. У решті рішення суду залишено без змін.
 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині позову Сихівської районної адміністрації, апеляційний суд виходив з того, що спірний балкон не порушує архітектурне вирішення будинку та права інших мешканців будинку, а засклення балкона проведено відповідачами з метою покращення умов проживання. Крім того, розпорядження Сихівської районної адміністрації від 08 листопада 2012 року про зобов'язання приведення до попереднього стану планування квартири АДРЕСА_1 визнано протиправним та скасовано на підставі рішення суду.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову, апеляційний суд виходив з того, що право користування відповідачами верандою не може виникнути на підставі рішення суду.
 
У листопаді 2016 року Сихівською районною адміністрацією подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2016 року, в якій просила скасувати зазначені судові рішення в частині позовних вимог Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради та ухвалити нове рішення в цій частини, яким позов останнього про демонтаж самочинно розширеної веранди задовольнити, а судові витрати стягнути з ОСОБА_4, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Зокрема, вказував на те, що самочинно розширений балкон до квартири АДРЕСА_1 здійснено з порушенням вимог чинного законодавства України, вказані обставини підтверджуються письмовими доказами.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 26 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до підпункту 4  пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
 
У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду. 
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року (у редакції станом на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.
 
Судом установлено, що відповідач ОСОБА_3 та члени її сім'ї: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживають у АДРЕСА_1. Цей будинок належить Львівській міській раді та перебуває на балансі ЛКП «Старий Сихів».
 
Згідно з актом обстеження ЛКП «Старий Сихів» до квартири АДРЕСА_1 здійснено самовільне перепланування та розширення балкону, про що 30 серпня 2012 року адміністративною комісією Сихівської районної адміністрації складено постанову та ОСОБА_4, на підставі статті 150 КУпАП,  притягнуто до адміністративної відповідальності.
 
Розпорядженням Сихівської районної адміністрації від 08 листопада 2012 року основного наймача квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 та наймача цієї ж квартири - ОСОБА_4 зобов'язано привести планування квартири та самочинно розширений балкон до попереднього стану. 
 
Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 10 липня 2013 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від      13 серпня 2015 року, визнано протиправним та скасовано розпорядження Сихівської районної адміністрації від 08 листопада 2012 року № 554 про самочинне перепланування квартири АДРЕСА_1 з розширенням балкона.
 
Зазначеним рішенням суду встановлено, що адміністрація як виконавчий орган місцевої ради не уповноважена вирішувати питання про зобов'язання особи здійснювати перебудову самовільно реконструйованої квартири, а у разі виявлення істотного порушення будівельних норм орган місцевого самоврядування має право звернутися до суду з позовом про зобов'язання здійснити перебудову.
 
Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 26 лютого 2016 року       № 007/16, проведеної у цій справі, конструктивні зміни в існуючі розміри вікна та дверей балкону квартири АДРЕСА_1 після забудови будинку не вносилися; існуючі двері та вікно на балконі зазначеної квартири замінено на металопластикові, але сам проріз балконного блоку був влаштований під час забудови будинку; зміни в конструктивні елементи нижньої частини балкона квартири № 9 навпроти існуючих дверей та вікна балкону після забудови будинка не вносились, так як відсутній конструктивний елемент нижньої частини балкона, а саме: балконна плита; спорудження веранди до квартири № 9 не суперечить санітарно-технічним і протипожежним нормам, разом з тим має місце порушення чинних вимог ДБН щодо об'ємно-планувального і архітектурного вирішення фасаду житлового будинку, але в зв'язку з наявністю одноповерхової вбудовано-прибудованої частини до фасаду будинку це порушення не є суттєвим, з вулиці зазначена веранда майже не проглядається.
 
Спорудження заскленої і закритої веранди на місці балкону квартири АДРЕСА_1 зумовлено запобіганню попадання бітумних випарувань від рубероїдної покрівлі одноповерхової вбудовано-прибудованої частини, яка виконана з порушенням вимог щодо примикання до житлових приміщень основної будівлі, в житлову кімнату літ. 6, запобіганню попадання численного сміття і недопалків.
 
Експертом у висновку також зазначено, що при погодженні зазначених відхилень з відповідними державними органами нагляду і контролю, демонтувати веранду квартири № 9 не є доцільним. 
 
Також із мотивувальної частини зазначеного висновку вбачається, що покрівля над вбудовано-прибудованою частиною виконана з руберойду, який в теплу сонячну погоду нагрівається і має місце випаровування бітумної мастики захисного шару, що унеможливлює нормальне провітрювання житлових приміщень, на покрівлі постійно збирається сміття, яке несумлінні мешканці викидають з вище розташованих квартир 3 - 15 поверхів; викинутий недопалок сигарети вже привів до пожежі на балконі квартири № 9.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об'єкт нерухомості вважається самочинним будівництвом за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.
 
Одночасно за положеннями частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
 
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.
 
Тобто, звертаючись до суду із позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості, позивач має довести належними та допустимими доказами, що вказаний об'єкт нерухомості належить до самочинного будівництва, наявність істотного порушення будівельних норм або істотного відхилення від проекту, а також що збудований об'єкт істотно порушує права громадян, або його будівництво суперечить суспільним інтересам.  
 
При цьому відповідно до статті 57, частини першої статті 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
 
Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
 
З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що мешканцями квартири АДРЕСА_1 проводилися конструктивні зміни, самовільне перепланування та розширення балкону, не доведено також, що зазначений балкон порушує об'ємно - просторове та архітектурне вирішення будинку та права інших мешканців будинку.
 
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог статей 303, 304 ЦПК України 2004 року перевірив доводи апеляційної скарги та навів висновки на їх спростування, у результаті чого ухвалив законне і  обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статті 315 ЦПК України 2004 року. 
 
Доводи касаційної скарги заявника про те, що самочинно розширений балкон до квартири АДРЕСА_1 здійснено з порушенням вимог чинного законодавства України, порушує об'ємно - просторове та архітектурне вирішення будинку, а також права інших мешканців будинку - не заслуговують на увагу, оскільки вони по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
 
Крім того, доводи касаційної скарги про неправомірність стягнення з Сихівської районної адміністрації на користь ОСОБА_4 витрат на проведення експертизи, призначеної судом за клопотанням останньої, не беруться до уваги, оскільки відповідно до вимог частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. 
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення.
 
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року  у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                 В. А. Стрільчук
 
Судді:                                                                           С. О. Карпенко
 
                                                                                                           С.О. Погрібний
 
                                                                                     О.В. Ступак
 
                                                                                                           Г. І.Усик