ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2018 року 
м. Київ

Справа №  903/849/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:                Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду у складі колегії суддів: Савченко Г.І., Миханюк М.В., Демидюк О.О. від 20.02.2018 та рішення Господарського суду Волинської області суддя: Шум М.С. від 12.12.2017 у справі 

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" до Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 507 042,16 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
У листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" (далі - ТОВ "Діалог-Турбо") звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України") про стягнення 507 042,16 грн заборгованості, з яких: 404 742,75 грн основного боргу; 75 027,69 грн пені; 21 105,06 грн інфляційних втрат та 6   166,66 грн - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у ТОВ "Діалог-Турбо" виникло право вимоги до відповідача на підставі договору про відступлення права вимоги від 09.12.2014, укладеного між ним та Приватним підприємством "Ремо" (далі - ПП "Ремо"), згідно якого останній відступив ТОВ "Діалог-Турбо" право вимоги до боржника - ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в сумі 460 742,75 грн, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 30 від 10.03.2006.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 12.12.2017 позов задоволено.

Рішення мотивовано тим, що відповідачем частково виконано своє зобов'язання щодо сплати позивачу боргу, в зв'язку з чим сума непогашеного боргу становить 414   742,75 грн, що є підставою для його стягнення разом з нарахованими інфляційними втратами, 3 % річних та пенею.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 рішення місцевого суду скасовано в частині задоволення вимог про стягнення 75 027,69 грн пені та постановлено в цій частині нове рішення про відмову в задоволені означених вимог. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова обґрунтована невідповідністю періоду нарахування позивачем пені вимогам частини 6 статті 232 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.
У касаційній скарзі ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" посилається на порушення судами попередніх інстанцій вимог статті 256, частини 3 статті 267, частини 1 статті 1077, частини 3 статті 1079 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), пункту 11 частини 1 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та зазначає про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення з даним позовом, оскільки поставка товару відбувалась ще у 2010 році.
Короткий зміст вимог касаційної скарги.
У касаційній скарзі ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" просить скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове рішення про відмову в позові.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив. 

Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до частин 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Переглянувши у касаційному порядку на підставі встановлених фактичних обставин справи судові рішення, враховуючи визначені ГПК України межі такого перегляду, суд касаційної інстанції виходить із наступного.

Господарськими судами встановлено, що 10.03.2006 між ПП "Ремо" (постачальник) та ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (покупець) було укладено договір поставки № 30 (далі - договір №   30), за умовами якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця щебеневу продукцію (щебінь різних фракцій, далі - товар), а покупець - прийняти і оплатити товар на умовах договору.

Згідно з пунктом 5.1 договору № 30 покупець здійснює оплату товару протягом 45   календарних днів з дати поставки.

За несвоєчасне виконання зобов'язань згідно даного договору покупець сплачує пеню у розмірі 0,1 % від вартості неоплаченої в строк продукції за кожен день прострочення платежу, але не більше 20 % від суми договору (пункт 7.2 договору №   30).
Пунктом 10.5 договору № 30 сторони погодили його дію з моменту підписання і до 31.12.2010.

Судами встановлено, що на виконання умов договору № 30 ПП "Ремо" поставлено відповідачу товар на загальну суму 2 087 351,93 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних: № РН-0000048 від 17.08.2010, №   РН-0000052 від 26.08.2010, № РН-0000055 від 31.08.2010, № Р-0000064 від 30.09.2010, та № РН-0000072 від 29.10.2010.

Водночас судами встановлено, що 09.12.2014 між ПП "Ремо" (цедент) та ТОВ "Діалог-Турбо" (цесіонарій) було укладено договір про відступлення права вимоги (далі - договір цесії), за умовами якого цедент відступив, а цесіонарій прийняв право вимоги до ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" щодо часткового погашення боргу на суму 460 742,75 грн за договором № 30 від 10.03.2006.

09.12.2014 ТОВ "Діалог-Турбо" листом № 32 повідомило ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про зміну кредитора у зобов'язанні та просило погасити борг в сумі 460 742,75 грн. 

03.10.2017 між ТОВ "Діалог-Турбо" та ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" було підписано акт звірки по рахунках 377 за період з 01.01.2014 по 30.09.2017, згідно якого відповідачем сплачено 46 000 грн, а заборгованість становить 414 742,75 грн.

Також судами встановлено, що відповідачем сплачено позивачу 10 000 грн, що підтверджується копією банківської виписки від 25.10.2017, де в графі "Призначення платежу" зазначено: за договором про відступлення права вимоги перед ПП "Ремо" зг. дог. № 32 від 09.12.2014. 

Відповідно до статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно приписів статті 526 ЦК України та статті 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Розглядаючи даний спір суди виходили з того, що у ТОВ "Діалог-Турбо" виникло право вимоги до ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", в зв'язку з порушенням останнім умов договору № 30, на підставі договору цесії, укладеного між ПП "Ремо" (кредитором за договором №   30) та ТОВ "Діалог-Турбо" (новим кредитором).

Водночас колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що приписами частини 1 статті 511 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням (стаття 516 ЦК України).

При цьому, чинним законодавством передбачено право відступлення тільки дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.

Відповідна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 911/2445/14 та від 17.06.2015 у справі № 911/2044/14.

Разом з тим, відповідно до частин 1, 2 статті 43 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017, тобто на час розгляду справи судом першої інстанції) господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. 

Відповідно до вимог статті 86 ГПК України (у редакції, чинній після 15.12.2017, яка діяла на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зазначеними процесуальними нормами визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу   відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до таких правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

В порушення наведеним нормам процесуального права, судами попередніх інстанцій будь-яка правова оцінка договору цесії, яким позивачем обґрунтовано свої вимоги, не надавалась, тому висновки судів про наявність у ТОВ "Діалог-Турбо" права вимоги до ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на підставі зазначеного договору цесії є передчасними та такими, що не відповідають вимогам щодо обґрунтованості судового рішення. 

З огляду на викладене, колегія суддів вважає слушними доводи касаційної скарги ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про те, що всі поставки товару ПП "Ремо", яке відступило своє право вимоги до відповідача ТОВ "Діалог-Турбо" 09.12.2014, здійснювались протягом 2010 року, що залишилось поза увагою судів попередніх інстанцій. 

Доводи касаційної скарги ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про те, що укладений 09.12.2014 між ПП   "Ремо" (цедент) та ТОВ "Діалог-Турбо" (цесіонарій) договір про відступлення права вимоги є договором факторингу є помилковими, що було правильно спростовано судом апеляційної інстанції у оскаржуваній постанові.

Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №   37801/97 від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27 вересня 2001 року).

Згідно пункту 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 03.07.2014, остаточне 17.11.2014:
"Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, пункт 25, від 18.07.2006, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява №42310/04, пункт 280, від 21.04.2011)."
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 1 частини 3 статті 310 ГПК України).

З огляду на неповне встановлення всіх суттєвих обставин справи у їх сукупності, оскаржувані у справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, в повній мірі дослідити всі зібрані у справі докази, надати належну правову оцінку договору цесії у сукупному зв'язку з договором № 30, встановити наявність чи відсутність у ПП   "Ремо" дійсної вимоги до ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на час укладення договору цесії з ТОВ "Діалог-Турбо", всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Судові витрати.
У зв'язку із скасуванням попередніх судових рішень і передачею справи на новий розгляд, розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" задовольнити частково.

2. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 та рішення Господарського суду Волинської області від 12.12.2017 у справі №903/849/17 скасувати.

3. Справу № 903/849/17 передати на новий розгляд до Господарського суду Волинської області.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Є. Краснов

Судді:                                                                                                    Г. Мачульський

                                                                                                    І. Кушнір