Постанова
Іменем України
 
30 травня 2018 року
м. Київ
 
справа № 635/5268/17-ц
 
провадження № 61-517св17
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду: 
Головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), ЖуравельВ. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,
 
позивач - ОСОБА_4,
відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, державний нотаріус Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області БогуноваНадія Валентинівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_6 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 20 вересня 2017 року у складі судді Шинкарчук Я. А., на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року у складі колегії суддів Кіся П. В., Бровченка І. О., Хорошевського О. М. та на постанову апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2018 року у складі колегії суддів Швецової Л. А., Піддубного Р. М., Котелевець А. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богунової Н. В. про визнання векселя таким, що не має вексельної сили, про визнання недійсним та таким, що не має вексельної сили аваль на векселі, про визнання недійсним та таким, що не має вексельної сили протест векселя про неоплату, про визнання виконавчого напису таким, що підлягає виконанню.
 
Одночасно з позовною заявою представник позивача подала до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову у даній справі. В обґрунтування вимог за заявою посилалася на те, що невжиття судом заходів забезпечення позову створить загрозу позбавлення позивача права на справедливий судовий захист, складовою якого є обов'язкове виконання судових рішень.
 
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 вересня 2017 року відкрито провадження у справі, проте, ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 жовтня 2017 року ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 20 вересня 2017 року скасовано з підстав, передбачених частиною третьою статті 122 ЦПК України (у редакції чинній на час розгляду постановлення ухвали), питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження у справі.
 
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 листопада 2017 року відкрито провадження у справі. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що позов може бути пред'явлено за місцем знаходження (місцем проживання) одного з відповідачів. Право вибору в даному випадку належить позивачеві (частина перша статті 113 ЦПК України, у редакції чинній на час розгляду постановлення ухвали).
 
Встановивши, що місцезнаходженням одного із відповідачів - ОСОБА_5 є м. Південне Харківського району Харківської області, що територіально відноситься до Харківського району Харківської області, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що справа підсудна Харківському районному суду Харківської області.
 
Іншою ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 вересня 2017 року заяву представника ОСОБА_4 задоволено частково: зупинено стягнення за виконавчим написом, вчиненим державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богуновою Н. В. 08 вересня 2017 року за реєстровим №2-916, до набуття законної сили рішенням у даній справі №635/5268/17. В іншій частині у задоволенні вимог за заявою про забезпечення позову відмовлено.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заходи забезпечення позову в частині зупинення стягнення за виконавчим написом, вчиненим державним нотаріусом Першої державно нотаріально контори Харківського району Харківської області БогуновоюН. В. 07 вересня 2017 року №2-912 до набуття законної сили рішення у даній справі, безпосередньо пов'язані з предметом спору у даній справі, відповідають вимогам адекватності та співмірності, спрямовані на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача та спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
 
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 20 вересня 2017 року про забезпечення позову залишено без змін. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального та порушень норм процесуального права. 
 
Постановою апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_8 відхилені, ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 10 листопада 2017 року залишено без змін. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження не допустив порушення норм процесуального права. 
 
Ухвала апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року та постанова апеляційного Харківської області від 29 січня 2018 року оскаржені ОСОБА_6 у касаційному порядку. 
 
ОСОБА_6 просить скасувати постанову апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2018 року і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не повідомив його про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та розглянув справу без його участі, що є порушенням норм процесуального права. 
 
В іншій касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду про забезпечення позову і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_4 про забезпечення позову у даній справі. Посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується безпосередньо боржником у судовому порядку, а не іншими особами. Крім того вказує, що суд першої інстанції своєю ухвалою зупинив стягнення за виконавчим листом нотаріуса без належних і допустимих доказів того, що невжиття судом заходів забезпечення позову створить загрозу позбавлення його права на справедливий судовий захист.
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Касаційна скарга ОСОБА_6 на постанову апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2018 року підлягає задоволенню, з таких підстав.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
 
Частиною четвертою статті 411 ЦПК України передбачено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Частиною першою статті 158 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду та вирішення справи у суді апеляційної інстанції, встановлено, що розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.
 
Частиною третьою статті 74 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду та вирішення справи у суді апеляційної інстанції, передбачено, що судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.
 
Згідно із частиною четвертою вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.
 
Відповідно до частини п'ятої статті 74 ЦПК України, чинної на час розгляду справи в апеляційному суді, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
 
Згідно із частиною першою статті 305 ЦПК України, чинної на час розгляду та вирішення справи в апеляційному суді, апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, якщо немає відомостей про вручення їй судової повістки.
 
Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції 29 січня 2018 року були розглянуті за відсутності ОСОБА_6 У справі відсутні будь-які дані про належне повідомлення його про час і місце розгляду справи відповідно до статей 74-76 ЦПК України. 
 
Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 129 Конституції України).
 
У касаційній скарзі ОСОБА_6 указував на неналежне повідомлення про розгляд справи, що позбавило його права на участь у судовому засіданні.
 
За таких обставин доводи ОСОБА_6 про неналежне його повідомлення про розгляд справи є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження.
 
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з  11 вересня 1997 року та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
 
Таким чином, не можна вважати, що суд апеляційної інстанції дотримався вимог щодо належного повідомлення відповідача про наявність судового спору і неповідомлення його про час та місце розгляду справи порушує вимоги статті 6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
 
За таких обставин, ураховуючи вимоги пункту 5 частини першої, частини четвертої статті 411 ЦПК України та доводи касаційної скарги ОСОБА_6 щодо неналежного повідомлення про час та дату проведення судового засідання у апеляційному суді, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для обов'язкового скасування ухвали апеляційного суду, оскільки справу розглянуто за відсутності відповідача, який належним чином не повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і він обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Що стосується касаційної скарги ОСОБА_6 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 2017 року та на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року про забезпечення позову, то вона не підлягає задоволенню з огляду на таке. 
 
Відповідно до статті 151 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду клопотання судом першої інстанції) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
 
Статтею 152 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду клопотання судом першої інстанції) визначені види забезпечення позову, зокрема зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. 
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).
 
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
 
Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору.
 
Як вбачається з матеріалів справи, підставою звернення ОСОБА_4 до суду з позовом в тому числі було визнання недійсним аваля, вчиненого ОСОБА_5 на простому процентному векселі 80350589213666, та визнання виконавчого напису, вчиненого державним нотаріусом Першої державної виконавчої контори Харківського району Харківської області від 08 вересня 2017 року №2-916 таким, що не підлягає виконанню. 
 
На підставі виконавчого напису від 08 вересня 2017 року №2-916 старшим державним виконавцем Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та м. Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області 11 вересня 2017 року відкрите виконавче провадження ВП № 54675556 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 1 500 000 грн суми боргу, 4 751 250 грн процентів за простим векселем 80350589213666, що складає 6 251 250 грн. 
 
Отже, забезпечення позову та зупинення стягнення за вказаним виконавчим написом пов'язані з розглядом даної справи і виконанням можливого рішення за результатами її розгляду, є співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами.
 
Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав на достатніми підстави для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки невжиття запобіжних заходів по забезпеченню позову може призвести до подальших порушень прав позивача. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в частині неприпустимості забезпечення позову шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили, не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції ухвалою від 20 вересня 2017 року зупинив стягнення за виконавчим написом нотаріуса, який оспорений в судовому порядку.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_6 на постанову апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2018 року задовольнити.
 
Постанову апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 20 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року залишити без задоволення. 
 
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 20 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                                     М. Є. Червинська 
 
Судді                                                                                                  Н. О. Антоненко
 
                                                                                                            В.І. Журавель
 
                                                                                                            В.М. Коротун
 
                                                                                                            В.П. Курило