П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
3 липня 2018 року
м. Київ
 
Справа № 800/252/17 
Провадження № 11-569заі18
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого Князєва В.С.,
судді-доповідача Прокопенка О.Б.,
суддів Антонюк Н.О., Бакуліної С.В., Британчука В.В., Гудими Д.А., Данішевської В.І., Золотнікова О.С., Кібенко О.Р., Лобойка Л.М., Лященко Н.П., Рогач Л.І., Саприкіної І.В., Ситнік О.М., Ткачука О.С., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.,
за участю:
секретаря судового засідання - Бондар О.А.,
учасників справи:
позивача - ОСОБА_3,
представника відповідача - БілопольськоїН.А.,
розглянула в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 квітня 2018 року (головуючий Стародуб О. П., судді Анцупова Т. О., Гімон М. М., Коваленко Н. В., Кравчук В. М.) у справі за позовом ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія відповідно) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИЛА:
У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Вищого адміністративного суду України з позовом, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 26 квітня 2017 року
№ 66/ас-17 (далі - Рішення), яким визнано ОСОБА_3 таким, що не підтвердив здатність здійснювати правосуддя в Касаційному господарському суді в складі Верховного Суду;
- зобов'язати ВККС поновити та дозволити позивачу як кандидату продовжити участь у конкурсі на зайняття вакантних посад суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначив про те, що відповідач порушив процедуру прийняття оскаржуваного рішення, передбачену частиною першою статті 88 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), оскільки ВККС мала б призначити засідання в пленарному (повному) складі (16 членів), за результатами якого ця Комісія може мати повноваження ухвалювати рішення про підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді. Натомість 26 квітня 2017 року проведено співбесіду у складі трьох членів ВККС та одного представника Громадської ради доброчесності (далі - ГРД), за результатами якої винесено оскаржуване рішення.
Позивач вважає, що співбесіда із ним проведена на підставі висновку ГРД про невідповідність його критеріям доброчесності та професійної етики, який у подальшому ГРД скасовано, а відомості, викладені у висновку відносно позивача, вирішено вважати інформацією, проте відповідачем порушене право позивача відновлено не було.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 20 червня 2017 року відкрив провадження у цій справі.
Згідно з пунктом 5 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) позовні заяви та апеляційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані до Вищого адміністративного суду України як суду першої або апеляційної інстанції та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 17 січня 2018 року прийняв до провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ВККС про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 12 квітня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовив.
Відмовляючи в задоволенні позову, цей суд дійшов висновку, що Рішення відповідає вимогам, визначеним частиною другою статті 2 КАС, зокрема, його прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, пропорційно та з дотриманням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
11 травня 2018 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення цього суду та ухвалити нове - про задоволення позову.
Позивач вважає, що поза увагою суду залишився той факт, що ВККС на порушення вимог статті 88 Закону № 1402-VIII ухвалила оскаржуване рішення у складі трьох, а не 16 членів, чим порушила право на свободу виявлення поглядів інших 13 членів, що є порушенням статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція). 
Вказує, що оцінку доброчесності сформульовано дуже нечітко і Рішення ВККС не містить достатньої інформації щодо критеріїв, які вплинули на остаточну оцінку. Окрім того, рішенням ГРД від 5 травня 2017 року скасовано висновок від 18 квітня 2017 року про невідповідність його критеріям доброчесності та професійної етики.
Позивач вважає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, відмовивши у задоволенні його позову, порушив вимоги частини другої статті 2 КАС.
Натомість відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти вимог апеляційної скарги та зі свого боку доводить, що скарга позивача не містить обґрунтувань щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права і незаконності рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 квітня 2018 року. Вважає, що обставини спірних правовідносин позивачем викладені вибірково та без належних і допустимих доказів на підтвердження зазначених вимог.
Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та аргументи відзиву представника ВККС, заслухавши позивача та представника відповідача, Велика Палата Верховного Суду переглянула оскаржуване судове рішення і не виявила порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати.
Суд першої інстанції встановив таке. 
ВККС рішенням від 7 листопада 2016 року № 145/зп-16 оголосила конкурс на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду.
1 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до ВККС із заявою щодо проведення стосовно нього кваліфікаційного оцінювання для участі в конкурсі на посаду судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за спеціальною процедурою призначення.
Рішенням ВККС від 5 грудня 2016 року № 19/вс-16 позивача допущено до участі у конкурсі.
За рішенням ВККС від 11 січня 2017 року № 2/зп-17 призначено кваліфікаційне оцінювання 653 кандидатів, допущених до участі в конкурсі на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду, у тому числі й ОСОБА_3
Рішенням ВККС від 6 лютого 2017 року ОСОБА_3 допущено до проходження кваліфікаційного оцінювання для участі в конкурсі на посаду судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
На першому етапі кваліфікаційного оцінювання за загальним результатом іспиту ОСОБА_3 отримав 151,75 бала та за рішенням ВККС від 29 березня 2017 року № 23/зп-17 допущений до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» у межах процедури конкурсу до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
На підставі статті 87 Закону № 1402-VIII ГРД надала ВККСзатверджений 18 квітня 2017 року висновок про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_3. критеріям доброчесності та професійної етики.
Дослідивши досьє позивача та провівши співбесіду з ним, враховуючи, що за критеріями «Професійна етика» та «Доброчесність» кандидат набрав 0 балів, ВККС (у складі колегії: головуючого Тітова Ю. Г., членів комісії ОСОБА_6, ОСОБА_7) 26 квітня 2017 року прийняла Рішення, яким визнано ОСОБА_3таким, що не підтвердив здатність здійснювати правосуддя у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду.
Підставою для прийняття цього Рішення, з огляду на встановлені ВККС фактичні обставини, стало непідтвердження доброчесності у питаннях, пов'язаних з декларуванням майнових прав та обов'язків, що свідчить про недотримання ОСОБА_3 правил професійної етики та доброчесності судді.
Зокрема, під час вивчення матеріалів досьє та проведення співбесіди з позивачем Комісією встановлено, що у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2012-2015 роки кандидатом не відображено відомостей щодо належних йому та його дружині ОСОБА_8 прав на користування автомобілем Nissan Qashqai та житловими приміщеннями, в яких позивач на той час мешкав.
Крім того, у деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015-2016 роки кандидатом не вказано про наявність у його дружини права власності на легковий автомобіль ВАЗ, який, зі слів кандидата, вона відчужила у 2010 році шляхом оформлення генеральної довіреності.
Комісією також встановлено невнесення позивачем як суб'єктом декларування у деклараціях відомостей про існування двох довіреностей на автомобіль Mercedes-Benz E220, виданих громадянами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ім'я кандидата, його дружини та батька (строк довіреності з 2010 по 2013 рік та з 2015 по 2025 роки), та довіреності на автомобіль Mercedes-Benz E220, 2000 року випуску, виданої батьком кандидата на ім'я позивача і його дружини (строк дії довіреності з 2010 по 2020 роки).
Комісією також надано оцінку того, що кандидат не зміг пояснити під час співбесіди мети його частих короткотривалих поїздок у період з 2012 по 2016 роки до Румунії, Молдови, Білорусії та Польщі, які здебільшого складали декілька годин та припадали на вечірній і нічний час.
У подальшому рішенням ГРД від 5 травня 2017 року висновок щодо ОСОБА_3 скасовано, а зазначені у ньому відомості надано як інформацію відповідно до пункту 2 частини шостої статті 87 Закону № 1402-VIII.
29 квітня та 22 травня 2017 року ОСОБА_3 звертався до відповідача із заявами про надання копії рішення, ознайомлення з матеріалами досьє та проведення повторної співбесіди у зв'язку із скасуванням висновку ГРД.
Листом від 31 травня 2017 року ВККС направила позивачу копію рішення та повідомила дні, у які позивач може ознайомитись з досьє судді та кандидата на посаду судді.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. За частиною другою цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною другою статті 2 КАС визначено перелік критеріїв, на відповідність яким суд повинен перевірити рішення (дії, бездіяльність) суб'єкта владних повноважень у справах про їх оскарження.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 4 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII передбачено утворення Верховного Суду, судді якого призначаються за результатами конкурсу, проведеного відповідно до цього Закону.
Частиною першою статті 79 Закону № 1402-VIII передбачено, що конкурс на зайняття вакантної посади судді проводиться відповідно до цього Закону та положення про проведення конкурсу. 
Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді затверджується ВККС (частина друга статті 79 Закону № 1402-VIII).
Частиною дев'ятою цієї статті передбачено, що ВККС проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційного суду чи суддів Верховного Суду на основі рейтингу учасників за результатами кваліфікаційного оцінювання.
Згідно з частиною першою статті 81 Закону № 1402-VIII спеціальною процедурою призначення на посаду судді вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду для цілей цього Закону вважається процедура призначення на посаду судді відповідного суду осіб, які відповідають одній із вимог, визначених частиною першою чи другою статті 33, частиною першою статті 38 цього Закону відповідно.
За змістом пункту 3 частини п'ятої статті 81 Закону № 1402-VIII у межах цієї спеціальної процедури ВККС, окрім іншого, проводить кваліфікаційне оцінювання кандидата на посаду судді вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду, який успішно пройшов спеціальну перевірку.
Відповідно до частини першої статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.
Критеріями кваліфікаційного оцінювання за частиною другою статті 83 Закону № 1402-VIII є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.
Відповідно до частини п'ятої цієї статті порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
Згідно із частиною першою статті 85 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди.
За змістом пункту 4 частини п'ятої статті 81 цього Закону ВККС за результатами кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду ухвалює рішення про підтвердження або непідтвердження здатності такого кандидата здійснювати правосуддя у відповідному суді та визначає його рейтинг для участі у конкурсі.
Відповідно до пункту 16 розділу ІІІ Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (додаток до рішення Комісії від 3 листопада 2016 року № 143/зп-16; далі - Положення № 143/зп-16) дослідження досьє полягає у систематизації, аналізі, зборі, уточненні даних досьє судді (кандидата на посаду судді) з метою визначення попередніх показників критеріїв кваліфікаційного оцінювання.
Пунктом 18 розділу ІІІ Положення № 143/зп-16 передбачено, що за результатами дослідження досьє доповідач готує доповідь. У доповіді зазначаються, зокрема, встановлені у ході дослідження показники відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання, а також пропозиції щодо дослідження досьє.
Відповідно до пункту 19 розділу ІІІ Положення № 143/зп-16 співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє та складається з таких етапів: оголошення доповіді за результатами дослідження досьє; надання судді (кандидату на посаду судді) можливості доповнити, уточнити чи спростувати оголошену в доповіді інформацію; послідовне обговорення з суддею (кандидатом на посаду судді) показників, оцінювання яких потребує уточнення, з метою прийняття остаточного рішення щодо підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді або відповідності судді займаній посаді.
За пунктом 20 розділу ІІІ Положення № 143/зп-16 під час співбесіди обов'язковому обговоренню із суддею (кандидатом) підлягають дані щодо його відповідності критеріям професійної етики та доброчесності.
Частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII установлено, що ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Якщо ГРД у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то ВККС може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише в разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.
Відповідно до частини другої статті 88 Закону № 1402-VIII суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС.
Разом з тим частиною третьою цієї статті передбачено, що рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
У частині третій статті 94 Закону № 1402-VIII зазначено, що організаційними формами діяльності ВККС є засідання у складі колегій, палат або у пленарному складі Комісії - залежно від питань, визначених цим Законом та Регламентом Комісії.
Колегія ВККС формується не менше ніж з трьох членів Комісії (частина четверта статті 94 Закону № 1402-VIII).
Відповідно до частини четвертої статті 101 Закону № 1402-VIII палати та колегії ВККС ухвалюють свої рішення від імені Комісії, зазначаючи склад палати чи колегії, який розглядав конкретну справу.
За змістом пункту 6.2 розділу VI Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, затвердженого рішення Комісії від 2 листопада 2016 року № 141/зп-16 Комісія ухвалює рішення про призначення кваліфікаційного оцінювання кандидатів, у якому зазначає, зокрема, склад колегії Комісії, які будуть проводити оцінювання.
Рішенням ВККС від 5 квітня 2017 року № 29/зп-17 у межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду визначено такий склад колегії Комісії: ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_7
Відповідно до пункту 3 розділу І Положення № 143/зп-16 кваліфікаційне оцінювання проводиться Комісією у складі, визначеному рішенням Комісії.
Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про те, що частина перша статті 88 Закону № 1402-VIII встановлює імперативний порядок лише для підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді в разі наявності негативного висновку ГРД. Саме для ухвалення такого остаточного рішення необхідно проведення пленарного засідання ВККС та прийняття його не менше ніж одинадцятьма її членами.
Натомість рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді ухвалюється колегією Комісії у складі, визначеному рішенням Комісії для відповідного кваліфікаційного оцінювання, незалежно від наявності чи відсутності висновку ГРД.
З огляду на наведене твердження позивача про порушення процедури прийняття оскаржуваного рішення не можна визнати обґрунтованими.
Помилковим є також посилання ОСОБА_3 на порушення Комісією права на свободу виявлення поглядів інших 13 членів ВККС, що, на його думку, є порушенням статті 10 Конвенції. Положення цієї норми регулюють свободу вираження поглядів особи, яка звернулася за захистом своїх прав, тобто захищає зміст ідей та інформації, що була виражена, і форму її поширення, однак спірне рішення не порушує права позивача на свободу вираження поглядів.
Відповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності оцінюється Комісією за показниками, визначеними у розділі ІІ Положення № 143/зп-16, прийнятого на виконання вимог частини п'ятої статті 83 Закону № 1402-VIII.
Пунктом 4 глави 6 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 встановлено, що рішення про підтвердження здатності здійснювати правосуддя суддею у відповідному суді ухвалюється у випадку отримання ним мінімально допустимих і більших балів за результатами іспиту та оцінювання критеріїв особистої і соціальної компетентності, а також бала, більшого за 0, за результатами оцінювання критерію професійної етики чи критерію доброчесності.
За змістом підпунктів 5.2, 5.3 пункту 5 глави 6 розділу ІІ цього Положення
№ 143/зп-16 критерії професійної етики та доброчесності оцінюються у 0 балів за наявності доказів невідповідності судді (кандидата на посаду судді) вимогам професійної етики та/або вимогам доброчесності відповідно.
Пунктами 1 та 2 глави 6 розділу ІІ цього Положення № 143/зп-16 передбачено, що встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання. Показники відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та у сукупності.
Дослідження досьє та проведення співбесіди як один з етапів кваліфікаційного оцінювання має на меті, окрім іншого, встановити відповідність кандидата на посаду судді критеріям професійної етики та доброчесності. Тобто в цьому випадку встановлено легітимну мету дій ВККС. 
У межах процедури кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посаду судді, з урахуванням мети і завдань його проведення, обов'язком (повноваженням) ВККС є з'ясування й оцінка усіх аспектів життя і діяльності такого кандидата не лише професійного характеру, але й морально-етичного. Щодо останнього, то Комісія з огляду на свій правовий статус повинна визначити, чи відповідає поведінка судді/кандидата на посаду судді основоположним принципам її регламентації, високі стандарти якої визначено, зокрема, у Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року (схвалені резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23), а також у Кодексі суддівської етики.
За таких обставин доводи позивача про те, що рішення ВККС не містить достатньої інформації щодо критеріїв, котрі вплинули на остаточну оцінку, та щодо нечіткості формулювання оцінки доброчесності, не можна визнати обґрунтованими.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що відповідач не може врахувати та використовувати висновок ГРД з метою кваліфікаційного оцінювання, оскільки цей висновок було скасовано ГРД, не можна визнати обґрунтованими з огляду на таке.
Згідно зі статтею 85 Закону № 1402-VIII формування і ведення суддівського досьє (досьє кандидата на посаду судді) здійснюються у порядку, визначеному ВККС після консультацій із Радою суддів України.
Суддівське досьє (досьє кандидата на посаду судді) є відкритим для загального доступу на офіційному веб-сайті ВККС, за винятком випадків, установлених цією статтею.
Порядком формування і ведення суддівського досьє, затвердженим рішенням ВККС від 15 листопада 2016 року № 150/зп-16 (далі - Порядок), передбачено, зокрема, що суддівське досьє формується і ведеться з метою використання інформації стосовно судді відповідно до Закону № 1402-VIII. 
Інформація, яка міститься в суддівському досьє, використовується, обліковується та зберігається відповідно до вимог Закону № 1402-VIII, законів України «Про захист персональних даних», «Про інформацію», «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», «Про доступ до публічної інформації», «Про електронні документи та електронний документообіг», цього Порядку та інших нормативно-правових актів (пункт 1.3 Порядку).
Зміст суддівського досьє становить сукупність визначеної Законом № 1402-VIII інформації про загальні відомості стосовно судді, відомості та документи, пов'язані з кар'єрою судді, ефективність здійснення суддею судочинства, про дисциплінарну відповідальність судді, відповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності, а також іншої інформації щодо відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання (пункт 2.1 Порядку).
Висновок ГРД підлягає включенню до суддівського досьє невідкладно після його надходження до Комісії (пункт 4.20 Порядку).
Відповідно до пункту 4.30 Порядку суддя має право ініціювати перед органом (посадовою особою), який є власником (розпорядником) інформації (документів, матеріалів), питання щодо спростування інформації (документів, матеріалів), яка міститься у його суддівському досьє, а перед Комісією - про внесення змін, доповнень чи уточнень до неї.
Отже, Законом № 1402-VIII та Порядком визначено обов'язок ВККС використовувати та зберігати у суддівському досьє та досьє кандидата на посаду судді висновок ГРД. Цими нормами не передбачено можливості вилучення висновку ГРД із суддівського досьє та досьє кандидата на посаду судді.
Відповідно до пункту 3.3 Рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України зазначено, що вирішуючи питання щодо конфіденційності інформації про особу, яка займає посаду, пов'язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, та членів її сім'ї, Конституційний Суд України виходить з такого, що належність інформації про фізичну особу до конфіденційної визначається в кожному конкретному випадку. Перебування особи на посаді, пов'язаній зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження. Публічний характер як самих органів - суб'єктів владних повноважень, так і їх посадових осіб вимагає оприлюднення певної інформації для формування громадської думки про довіру до влади та підтримку її авторитету у суспільстві. 
Парламентська Асамблея Ради Європи у своїй Резолюції від 25 грудня 2008 року № 1165 (1998) зазначила, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя (пункт 6). 
Як убачається із матеріалів справи та зі змісту оскаржуваного судового рішення, суд повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив докази у справі та, належним чином умотивувавши своє рішення, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_3
ВеликаПалата Верховного Суду не встановила порушень норм матеріального та процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315, частини першої статті 316 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суд прийняв правильне і законне рішення, доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, тому немає підстав для скасування рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 квітня 2018 року.
Керуючись статтями 250, 266, 292, 310, 315, 316, 321, 322 КАС, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 квітня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено й підписано 12 липня 2018 року.
 
Головуючий | В.С. Князєв
Суддя-доповідач | О.Б. Прокопенко
Судді:                                            Н.О. Антонюк | Л.М. Лобойко
С.В. Бакуліна | Н.П. Лященко
В.В. Британчук | Л.І. Рогач
Д.А. Гудима | І.В. Саприкіна
В.І. Данішевська | О.М. Ситнік
О.С. Золотніков | О.С. Ткачук
О.Р. Кібенко | В.Ю. Уркевич
| О.Г. Яновська