Постанова
Іменем України

21 червня 2018 року
м. Київ
 
справа №  464/3018/16-ц
 
провадження № 61-25509св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В.В., Фаловської І. М.
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_4,
відповідачі: ОСОБА_5, Львівське комунальне підприємство «Бондарівка», Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 березня 2017 року, у складі судді Горбань О. Ю., та ухвалу апеляційного суду Львівської області 
від 22 серпня 2017 року, у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Стус Л. Б.,
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, Львівського комунального підприємства «Бондарівка»,     (далі - ЛКП «Бондарівка»), Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради (далі - Сихівська РА Львівської МР), Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (далі - ЛМКП «Львівтеплоенерго») про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття. 
Позовна заява мотивована тим, що 07 жовтня 2015 року відбулось залиття відповідачем квартири АДРЕСА_1, співвласником якої є позивач. 
 
Внаслідок залиття квартири, пошкоджено майно: залиті стіни та стеля в кухні, коридорі, дитячій і малій кімнатах, пошкоджено паркет та електропроводка.
 
Факт завданої майну позивача шкоди підтверджується актами комісії ЛКП «Бондарівка» від 08 жовтня 2015 року та від 09 жовтня 2015 року та листом Сихівської РА Львівської МР від 04 грудня 2015 року.
 
Згідно з висновком експертного будівельного дослідження Інституту судових експертиз та права від 16 листопада 2015 року вартість проведення відновлювального ремонту квартири становить 29 275,20 грн. 
 
Відповідач ОСОБА_5 відмовляється у добровільному порядку відшкодувати завдану ним шкоду, посилаючись на відсутність його вини, та вказуючи на наявність підстав для її відшкодування з ЛМКП «Львівтеплоенерго». Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з позовом, в якому, з урахуванням змін та уточнень, просила стягнути з відповідачів у солідарному порядку шкоду, завдану залиттям, витрати на проведення експертного дослідження, на правову допомогу, а також судові витрати.
 
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22 серпня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду, завдану залиттям квартири в розмірі 24 042 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн та судові витрати в розмірі 551,20 грн. 
 
Рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, мотивоване тим, що відповідно до висновків експертного будівельно-технічного дослідження від 16 листопада 2015 року та судової будівельно-технічної експертизи від 15 серпня 2016 року, пошкодження, які виявлені у квартирі позивача, утворились внаслідок залиття з квартири, що розташована поверхом вище, - АДРЕСА_2. Співвласником зазначеної квартири АДРЕСА_2 є співвідповідач, що підтверджується свідоцтвом про право власності. Наявність вини відповідача підтверджується тією обставиною, що залиття квартири відбулося через прорив у його квартирі батареї центрального опалення внутрішньобудинкової мережі, за належний стан та справність якої несе відповідальність власник квартири. Будь-яких доказів, що залиття сталось внаслідок дій працівників ЛКП «Бондарівка, Сихівської РА Львівської МР чи ЛМКП «Львівтеплоенерго», які зобов'язані здійснювати контроль технологічної послідовності пробного пуску всієї системи опалення та теплопостачання, позивачем не надано.
 
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами не було встановлено дійсної причини залиття квартири позивача, у зв'язку із зміною місцевим судом переліку питань для експерта, що були викладені відповідачем у клопотанні про призначення експертизи, що є порушенням принципу диспозитивності.
 
Також відповідач зазначає, що акти про залиття квартири складені із порушеннями вимог чинного законодавства, а відтак не можуть бути об'єктивними. 
 
Крім цього, ОСОБА_5, вказує на необґрунтованість покладення судом відповідальності за неналежний технічний стан опалення будинку саме на нього, оскільки він послуг теплопостачання не надає, та технічне обслуговування жилих будинків не здійснює.
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
 
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
16 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Касаційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
 
Відповідно до статей 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Згідно зі статтею 151 ЖК УРСР та абзацу 6 пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник зобов'язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання.
 
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
 
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
 
Факт залиття квартири, співвласником якої є позивач, підтверджується актами ЛКП «Бондарівка» від 08 жовтня 2015 року та від 30 жовтня 2015 року, у яких причиною залиття зазначено прорив батареї центрального опалення в квартирі АДРЕСА_2. 
 
З висновку № 045/16 судової будівельно-технічної експертизи від 15 серпня 2016 року, яка була призначена місцевим судом за клопотанням ОСОБА_5, вбачається, що у квартирі позивача виявлені пошкодження, які утворились внаслідок залиття з квартири, що розташована поверхом  вище, - АДРЕСА_2. Виявлені пошкодження в квартирі позивача відповідають актам ЛКП «Бондарівка». 
 
Пунктом 9 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», закріплено обов'язок споживача своєчасно проводити підготовку жилого будинку, помешкання (в якому він проживає або яке належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про наявність вини ОСОБА_5 у залитті квартири позивача, оскільки таке залиття відбулось через прорив батареї центрального опалення внутрішньобудинкової мережі у квартирі 
ОСОБА_5, який, як власник квартири, несе відповідальність за її належний стан та справність.
 
Встановивши, що позивач довела завдану їй шкоду, бездіяльність відповідача ОСОБА_5, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що завдані позивачу збитки підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача ОСОБА_5 з підстав, передбачених статтею 1166 ЦК України.
 
Доводи касаційної скарги позивача цих висновків не спростовують та фактично зводяться до незгоди заявника з мотивами, з яких суди виходили, задовольняючи позов.
 
Посилання у касаційній скарзі на безпідставне встановлення вини відповідача є необґрунтованими, оскільки доказів того, що прорив батареї, яка розташована в квартирі відповідача стався внаслідок її зношення чи неналежного обслуговування, останнім надано не було.
 
Аргументи касаційної скарги заявника щодо невідповідності актів про залиття квартири вимогам чинного законодавства колегією суддів не приймаються, оскільки вказані акти у судовому порядку недійсними не визнавались та оцінені судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими процесуальним законом.  
 
Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.
 
З огляду на вищевикладене доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
 
При вирішенні даної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
 
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 серпня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                В. С. Висоцька
 
В. В.Пророк
 
І. М.Фаловська