Постанова
Іменем України
 
25 квітня 2018 року
 
м. Київ
 
справа № 521/3378/15-ц
 
провадження №61-4769св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Стрільчука В. А.,
 
суддів:               Карпенко С. О.,                                               Погрібного С. О.,
 
                            Ступак О. В. (суддя-доповідач),                  Усика Г. І.,  
 
учасники справи: 
 
позивач - Служба у справах дітей Одеської міської ради, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4,
 
відповідач - ОСОБА_5,
 
третя особа - орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси 
від 23 грудня 2015 року у складі головуючого судді Мирончук Н. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Кравця Ю. І., Погорєлової С. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2015 року Служба у справах дітей Одеської міської ради, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, звернулася до суду з позов до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
 
Позовна заява мотивована тим, що Службою у справах дітей Одеської міської ради розглянуто клопотання комунальної установи «Притулок № 1 для дітей Служби у справах дітей Одеської міської ради» від 06 травня 2014 року № 515 та листи 
від 09 жовтня 2014 року № 904, від 11 листопада 2014 року № 080 щодо позбавлення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав стосовно його малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.
 
Мати дитини, ОСОБА_6, померла ІНФОРМАЦІЯ_10 року.
 
Батько дитини, ОСОБА_5, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не створює дитині умов для отримання нею освіти, не забезпечує необхідного харчування, матеріально не підтримує, не виявляє інтересу до майбутнього дитини. Ці факти підтверджуються характеристиками з місць навчання дитини, свідченнями сусідів та бабусі ОСОБА_7, довідкою Другого відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 14 травня 2013 року № 5755/0742, листами від 09 жовтня 2014 року № 904 та від 11 листопада 2014 року № 1080 комунальної установи «Притулок № 1 для дітей Служби у справах дітей Одеської міської ради».
 
Крім того, ОСОБА_5 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що підтверджується листом від 10 червня 2013 року 
№ 31/21-вх. 4052 Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, але за адресою реєстрації не проживає.
Малолітній ОСОБА_4 з 2010 року навчався в школі-інтернаті «Ор Самеах» 
м. Одеса. Під час перебування дитини в інтернаті батько дитини не брав участі у його вихованні. 
 
З 12 листопада 2013 року ОСОБА_4 навчався в ОЗОШ № 45, батько школу не відвідував та не приділяв уваги сину. Бабуся дитини по лінії матері - ОСОБА_7 збирала документи для встановлення опіки над онуком, але захворіла та за станом здоров'я обов'язки опікуна виконувати не в змозі.
 
З 10 лютого 2014 року ОСОБА_4 знаходиться в комунальній установі «Притулок № 1 для дітей служби у справах дітей Одеської міської ради», за час перебування в якій його батько, ОСОБА_5, жодного разу не прийшов до сина. Таким чином, вважає, що є всі визначені законом підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 стосовно його неповнолітнього сина та стягнення з відповідача аліментів на утримання сина.
 
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2015 року позов за участю прокуратури Малиновського району м. Одеси на стороні позивача - Служби у справах дітей Одеської міської ради, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено.
 
Позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав стосовно його малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
 
Стягнуто з ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі 1 200,00 грн щомісячно, починаючи з 03 березня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_13 року.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не виконує належним чином батьківських обов'язків, у тому числі щодо майнового забезпечення потреб дитини, а тому є всі підстави, передбачені статтею 164 СК України, для позбавлення батьківських прав відповідача, яке не звільняє його від обов'язку щодо утримання дитини.
 
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси 
від 23 грудня 2015 року залишено без змін.
 
Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що служба у справах дітей не мала повноважень звертатися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, оскільки є неналежним позивачем. Крім того, зазначає, що суди не встановили, що між ним та ОСОБА_4 відсутнє кровне споріднення, оскільки він не є батьком малолітньої дитини, а тому суди протиправно відмовили у призначенні судово-медичної (генетичної) експертизи з питання встановлення батьківства стосовно ОСОБА_4 та зазначив, що позов подано до неналежного суду.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
У лютому 2017 року від Служби у справах дітей Одеської міської ради та Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_5, в яких заявники просять відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню, оскільки фактично зводиться до переоцінки доказів, яким суди надали належну оцінку.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.
 
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ указану цивільну справу передано Верховному Суду. 
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей 213, 214, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.
 
Судами встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уроженець 
м. Одеси, зареєстрований з 09 лютого 2003 року по АДРЕСА_3 (а. с. 19).
 
02 лютого 1988 року відповідач ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8, 
ІНФОРМАЦІЯ_5. Вказане підтверджується ксерокопією свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_1. Шлюб ОСОБА_5 з ОСОБА_8 було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської ради, про що зроблено відповідний актовий запис № 2643. Після укладення шлюбу чоловіку присвоєно прізвище - ОСОБА_5, дружині - ОСОБА_5 (а. с. 17).
 
Відповідно до посвідчення - НОМЕР_2, номер посвідчення особи - НОМЕР_3, виданого Державою Ізраїль Міністерства Внутрішніх справ: зареєстровано право на статус: репатріант, дивись додаток на ОСОБА_4, прізвище: ОСОБА_6, ім'я батька - ОСОБА_5, заміжня, ІНФОРМАЦІЯ_5, країна народження та країна репатріації - Україна, дата отримання статусу - 18 серпня 1999 року 
(а. с. 13-16).
 
Відповідно до посвідчення - НОМЕР_2, виданого Державою Ізраїль Міністерства Внутрішніх справ: номер посвідчення особи - НОМЕР_7, репатріант, дивись додаток на ОСОБА_4, зареєстровано право на статус: прізвище ОСОБА_5, ім'я батька - ОСОБА_9, одружений, ІНФОРМАЦІЯ_1, країна народження та країна репатріації - Україна, дата отримання статусу - 18 серпня 1999 року (а. с. 13-16).
 
Відповідно до перекладу з івриту на українську мову додатку та самого додатку до посвідчення особи НОМЕР_3, виданого Державою Ізраїль Міністерства Внутрішніх справ: ОСОБА_10АДРЕСА_1, місто Йокнеамт Іліт, 20692, одружена, прізвище до одруження - ОСОБА_8, прізвище, яке було попередні 7 років, - ОСОБА_5, чоловік - ОСОБА_5, номер його посвідчення, виданого Державою Ізраїль Міністерства Внутрішніх справ, -НОМЕР_7, його громадянство - ізраїльське.
 
Їх діти: ОСОБА_5, стать - чоловіча, номер його посвідчення, виданого Державою Ізраїль Міністерства Внутрішніх справ, - НОМЕР_4, дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_3 року; ОСОБА_11, стать - жіноча, номер її посвідчення, виданого Державою Ізраїль Міністерства Внутрішніх справ, - НОМЕР_5, дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_4 року; ОСОБА_4, стать - чоловіча, номер його посвідчення, виданого Державою Ізраїль Міністерства Внутрішніх справ, - НОМЕР_6, дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 року в Ізраїлі, державна лікарня м. Нагарія (а. с. 9-12).
 
Відповідно до свідоцтва про народження (перекладеного з івриту), виданого в Бюро з обліку населення в м. Афула відповідно до пункту 30 Закону про реєстрацію населення від 1965 року, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року в державній лікарні Ізраїля, м. Нагарія, про що 26 травня 2003 року було зроблено відповідний актовий запис.
 
Згідно з указаним свідоцтвом про народження батьками дитини записані: мати -ОСОБА_8 та батько - ОСОБА_5 (а. с. 5-8).
 
Відповідно до додатку про посвідчення особи НОМЕР_6 ОСОБА_4, мати - ОСОБА_4 (прізвище до шлюбу - ОСОБА_8) ОСОБА_8, батько - ОСОБА_5 
(а. с. 8-10).
 
Згідно з довідкою комунальної установи «Притулок № 1 для дітей Служби у справах дітей Одеської міської ради» від 10 лютого 2015 року до притулку доставлено 
ОСОБА_4, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, мати якого - ОСОБА_6, померла 2012 року (а. с. 29).
 
Відповідно до листа від 21 липня 2014 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрований АДРЕСА_3, але за цією адресою не проживає. Його неповнолітній син - ОСОБА_4 за зазначеною адресою не зареєстрований і не проживає (а. с. 30).
 
Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання: в м. Одесі по вул. Путьова, 16 зареєстровані - ОСОБА_7, ОСОБА_12, їхні онуки: ОСОБА_11 та ОСОБА_13 з 22 лютого 2012 року (а. с. 39).
 
Відповідно до довідки з виконавчої служби, виконавчих листів про стягнення аліментів на утримання дітей: ОСОБА_14 та ОСОБА_4, на виконанні немає (а. с. 40).
 
Також встановлено, що на адресу служби у справах дітей Одеської міської ради були направлені: клопотання від 06 травня 2014 року № 515 комунальної установи «Притулок № 1 для дітей Служби у справах дітей Одеської міської ради» та листи 
від 09 жовтня 2014 року № 904, від 11 листопада 2014 року № 1080 із проханням про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав стосовно його малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, оскільки мати дитини померла, батько дитини - ОСОБА_5, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не створює дитині умови для отримання дитиною освіти, не забезпечує необхідного харчування дитини, матеріально дитину не підтримує, не виявляє інтересу до майбутнього дитини (а. с. 25-28).
 
Згідно із ксерокопією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, про що зроблено 31 жовтня 2012 року відповідний актовий запис № 10398, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року (а. с. 18).
 
Відповідно до листа від 10 червня 2013 року № 31/21, вх. 4052 Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, ОСОБА_5 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за крадіжки, зберігання наркотичних засобів. Останній раз був звільнений 15 липня 1996 року по амністії у зв'язку з 10-ою річницею Чорнобильської катастрофи (а. с. 22-25).
 
Відповідно до акта про проведення бесіди з ОСОБА_5 представниками служби у справах дітей: 17 грудня 2014 року був запрошений ОСОБА_5 з приводу питання про позбавлення його батьківських прав стосовно його сина ОСОБА_4. Під час бесіди ОСОБА_5 поводив себе агресивно, відмовився писати будь-які заяви. Своє фактичне місце проживання вказати відмовився (а. с. 45).
 
Неповнолітній ОСОБА_4 з 2010 року навчався в школі-інтернаті «Ор Самеах» 
м. Одеса. Під час перебування дитини в інтернаті, батько дитини не брав участі у його вихованні (а. с. 43).
 
З 12 листопада 2013 року ОСОБА_4 навчався в ОЗОШ № 45, батько школу не відвідував та не приділяв уваги сину (а. с. 44).
 
Факт відсутності батьківського піклування підтверджуються свідченнями сусідів та бабусі ОСОБА_7, довідкою Другого відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 14 травня 2013 року № 5755/0742, листами від 09 жовтня 2014 року № 904 та від 11 листопада 2014 року № 1080 комунальної установи «Притулок № 1 для дітей служби у справах дітей Одеської міської ради» 
(а. с. 27-28, 40-42).
 
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради у громадянки ОСОБА_6 та громадянина ОСОБА_5 є дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Мати малолітнього - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_10 року. Батько малолітнього - ОСОБА_5, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, але за цією адресою не проживає, місце його перебування родині не відомо. ОСОБА_5 ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, матеріально його не утримує, не цікавиться життям ОСОБА_4, його станом здоров'я.
 
Малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, після переїзду з країни Ізраїль постійно проживав із матір'ю та бабусею за адресою: АДРЕСА_2. З 2010 року навчався в школі-інтернаті «Ор Самеах» м. Одеси. Після смерті матері малолітній ОСОБА_4 навчався в ОЗОШ № 45. З 10 лютого 2014 року по теперішній час ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, знаходиться в комунальній установі «Притулок № 1 для дітей служби у справах дітей Одеської міської ради». За час перебування в притулку батько дитину жодного разу не відвідав, а тому орган опіки та піклування прийшов до висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 стосовно малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 64).
 
Відповідно до паспортів, свідоцтва про народження та ксерокопії Ф. 1, батьками ОСОБА_5, є ОСОБА_9 та ОСОБА_15 (а. с. 33, 35, 239).
 
Згідно з свідоцтвом про народження та про одруження прізвище бабусі ОСОБА_5, до її одруження по лінії його матері було - ОСОБА_16 (а. с. 34).
 
Відповідно до довідки від 10 січня 2005 року ОСОБА_5 прибув з Ізраїлю 
(а. с. 238).
 
Згідно зі заявою матері відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_15, написаної нею особисто, ні її син ОСОБА_5, ні син її сина - ОСОБА_4  разом з нею по 
АДРЕСА_3 не проживають (а. с. 32).
 
Відповідно до Ф. 1 ОСОБА_6 одружена, чоловік - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, іі батько - ОСОБА_17, мати - ОСОБА_7, адреса їх проживання: АДРЕСА_2 (а. с. 241).
 
Листом Державної міграційної служби України від 16 листопада 2015 року за вихідним № 4/2-17036, надано інформацію стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_5 і повідомлено, що за обліками ГУ ДМС України в Одеській області: гр. ОСОБА_5, уродженець м. Одеса, отримав 09 червня 1999 року дозвіл для виїзду на постійне проживання до Ізраїлю та був документований паспортом громадянина України для виїзду на постійне проживання за кордон, серії НОМЕР_9, термін дії якого - 
до 25 червня 2009 року. 10 січня 2005 року гр. ОСОБА_5 звернувся до ВГІРФО УМВС України в Одеській області із заявою про повернення в Україну на постійне проживання та отримав довідку для документування паспортом громадянина України. З 09 лютого 2005 року по теперішній час гр. ОСОБА_5 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3, за паспортом громадянина України, серії НОМЕР_11, виданим Комінтернівським РВ УМВС України в Одеській області 07 лютого 2005 року.
 
ОСОБА_6, уродженка м. Одеса, отримала дозвіл 06 серпня 1999 року для виїзду на постійне проживання до Ізраїлю, разом із сином ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_3, та була документована паспортом громадянина України для виїзду на постійне проживання за кордон, серії НОМЕР_12, термін дії якого - 
до 02 серпня 2009 року. 03 листопада 2011 року гр. ОСОБА_6 звернулась до ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області із заявою про повернення в Україну на постійне проживання та отримала довідку для документування паспортом громадянина України. Гр. ОСОБА_6 була зареєстрована за адресою: 
АДРЕСА_2, за паспортом громадянина України, серії НОМЕР_10, виданим Хмельницьким ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. 23 травня 2013 року вказана громадянка знята з реєстраційного обліку з вищевказаної адреси у зв'язку із смертю (а/з № 10398 від ІНФОРМАЦІЯ_7 року). Також було повідомлено, що даних про зміну прізвищ, про вихід з громадянства України або набуття громадянства іншої країни вказаними громадянами до управління не надходило (а. с. 236-237).
 
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
 
Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню.
 
Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
 
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.
 
Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.
 
Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан.
 
Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).
 
Відповідно до статті 164 СК Українимати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
 
Згідно із статтею 166 СК Українипозбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.
 
Системний аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
 
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції Українибатьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.
 
Аналогічна позиція зазначена у статті 180 СК України, якою передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
 
Згідно з частиною третьою статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
 
Згідно із частиною першою статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
 
Відповідно до положень статті 214 СК України, частини першої статті 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування»(далі - Закон), Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 
2008 року N 866, органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.
 
Згідно із частиною першою статті 12 Закону безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_5 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, а саме: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, фактично є для неї чужою людиною, тому таке розлучення необхідне в інтересах самої дитини. 
 
Також судом зазначено, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси 
від 24 листопада 2015 року відмовлено в об`єднанні позову про виключення з актового запису про народження відомостей про ОСОБА_5 як батька дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, з позовом служби у справах дітей Одеської міської ради, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, яка в апеляційному порядку ОСОБА_5 не оскаржена, та звернуто увагу на те, що відповідно до статті 140 СК України стягнення за рішенням суду з особи, записаної батьком або матір'ю, аліментів на дитину не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про них як батька або матері з актового запису про народження цієї дитини. Задоволення судом зазначених вимог може бути підставою для перегляду рішення про стягнення аліментів у зв'язку з нововиявленими обставинами (пункт 1 частини другої статті 361 ЦПК 2004 року), враховуючи, що для вимог відповідача про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено. При цьому відповідач не заперечував щодо розміру стягнутих з нього аліментів.
 
Наведені у касаційній скарзі доводи, що суди не встановили кровного споріднення між ним та ОСОБА_4, оскільки, на його думку, він не є його батьком, та безпідставно відмовили у призначенні судово-медичної (генетичної) експертизи щодо встановлення батьківства стосовно ОСОБА_4 відповідачем належним чином не доведено, адже в матеріалах справи міститься свідоцтво про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, з якого вбачається, що його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а. с. 5). 
 
Посилання відповідача у касаційній скарзі на те, що справа підвідомча іншому суду, оскільки зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 є с. Візірка Комінтернівського району Одеської області, суд вважає безпідставними, оскільки дитина зареєстрована у м. Одесі та перебуває у комунальній установі «Притулок № 1 для дітей» служби у справах дітей Одеської міської ради, отже, служба у справах дітей діяла відповідно до вимог ЦПК України 2004 року, яким передбачено, що позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача (стаття 110 ЦК України).
 
Доводи касаційної скарги про те, що служба у справах дітей Одеської міської ради не мала права звертатися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, оскільки є неналежним позивачем, не заслуговують на увагу, оскільки Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» саме на службу у справах дітей покладено обов'язок безпосередньо ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.
 
Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.
 
Статтею 212 ЦПК України 2004 року установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
 
Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.
 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
 
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                 В. А. Стрільчук
 
Судді:                                                                           С. О. Карпенко
 
                                                                                                           С.О. Погрібний
 
                                                                                     О.В. Ступак

                                                                                                                      Г.І. Усик