Постанова
Іменем України
 
05 липня 2018 року
м. Київ
 
справа № 750/9883/16-ц
 
провадження № 61-21441св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
представник відповідача - ОСОБА_6,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє через представника ОСОБА_6, на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 січня 2017 року у складі судді Жука М. І. та рішення Апеляційного суду Чернігівської області                 від 24 березня 2017 року у складі колегії суддів: Бечка Є. М., Євстафіїва О. К., Шарапової О. Л.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.
 
Позовна заява мотивована тим, що у період з 23 січня 1999 року по                     09 лютого 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 грудня 2013 року із ОСОБА_5 на її користь було стягнуто аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_7 у розмірі 800 грн на місяць. 
Вказувала, що дочка відвідує заняття з польської, англійської і української мови, та додатково займається хімією. Також у дитини вроджена деформація грудної клітки і плоскостопість, тому, за рекомендацією лікаря, вона відвідує басейн, проходить курси масажів двічі на рік, та потребує носіння спеціального взуття. Кожен місяць вона сплачує кошти на харчування дочки у школі, на фонд класу. Крім того, дитина, після консультації в Інституті псоріазу та хронічних дерматозів, проходить курс лікування від стафілококу. 
У цілому додаткові витрати, понесені на утримання неповнолітньої дитини, склали 28 566,70 грн.
Посилаючись на те, що аліменти у розмірі 800 грн, які сплачує батько дитини, є недостатніми, однак він має можливість брати участь у додаткових витратах, ОСОБА_4 просила суд стягнути із ОСОБА_5             1/2 частини понесених нею додаткових витрат, пов'язаних з лікуванням, навчанням, розвитком здібностей дитини, у розмірі 14 283,35 грн.
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 січня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 14 283,35 грн. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач зобов'язаний компенсувати позивачу 1/2 частини понесених нею додаткових витрат, пов'язаних із наданням освітніх послуг їхній дитині (вивчення іноземних мов, придбання мобільного телефону, який з відповідним додатком використовується дитиною в освітніх цілях), та хворобою дитини, оскільки він за своїм матеріальним становищем може нести ці витрати (є працевлаштованим, щомісячно отримує дохід, є власником автомобіля іноземного виробництва).
 
Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 24 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. 
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 січня 2017 року змінено в частині розміру стягнутих додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. 
Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 2 911,00 грн додаткових витрат на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. 
В іншій частині рішення суду залишено без змін. 
Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 485,32 грн у відшкодування сплаченого судового збору.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що виходячи із рівності прав і обов'язків батьків щодо необхідності утримання дитини, суд стягнув з відповідача половину додаткових витрат, понесених позивачем на утримання їхньої неповнолітньої дитини, розмір яких було підтверджено належними і допустимими доказами.
 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не встановили усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справ. Так, відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, зокрема, розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. При цьому позивач у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року не надала суду належних і допустимих доказів наявності у дитини здібностей і талантів, які потребують розвитку. Також надані позивачем консультативні висновки Універсальної дерматологічної клініки щодо наявності у дитини захворювань є неналежними доказами, оскільки не відповідають вимогам Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 028/о «Консультативний висновок спеціаліста», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 14 лютого 2012 року № 110.
 
Відзив на касаційну скаргу позивачем не подано.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
 
Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
 
Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов'язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).
 
СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
 
Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). 
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
 
За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
 
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. 
 
Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.
 
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
 
У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
 
Встановивши, що ОСОБА_4 у зв'язку із розвитком здібностей дитини та її хворобою понесла документально підтверджені додаткові витрати у розмірі 5 822,00 грн, апеляційний суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення половини цієї суми з відповідача, оскільки батьки зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. 
При цьому відповідачем у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України           2004 року вказані обставини щодо наявності у дитини захворювання та здібностей дитини до вивчення іноземних мов не спростовано.
 
Таким чином, доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи. Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє через представника ОСОБА_6, залишити без задоволення.
 
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 січня 2017 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Чернігівської області                 від 24 березня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Д. Д. Луспеник
 
Б. І. Гулько
 
Ю. В. Черняк