Постанова
Іменем України
26 червня 2018 року
м. Київ
справа № 347/2170/16
провадження № 61-11658св18
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Олійник А. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В.О., Усика Г. І.,          
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4
відповідач - Державне підприємство «Кутське лісове господарство» , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_4  на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської  області  від 27 липня 2017 року у складі колегії суддів:  Василишин Л.В., Пнівчук О.В., Максюти І.О.,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Державного   підприємства «Кутське лісове господарство» (далі - ДП «Кутське лісове господарство») про стягнення належних сум при звільненні.
Мотивуючи свої вимоги тим, що з 1999 року працював у ДП «Кутське лісове господарство» .
Наказом ДП «Кутське лісове господарство» від 26 серпня 2014 року він звільнений з 01 серпня 2014 року за пунктом  4 частини першої статті 40 КЗпП України.
У день звільнення відповідач не виплатив йому заробітну плату за 12 та 13 березня 2014 року, яка за його розрахунком становить  316,10 грн.
Під час перевірки Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області від 22 березня 2016 року встановлено, що ОСОБА_4 підприємством не доплачено за два дні невикористаної щорічної відпустки. Відповідач має виплатити йому середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки, за 17 календарних днів, оскільки наказ про його звільнення з 01 серпня 2014 року виданий лише 26 серпня 2014 року.
Посилаючись на положення статей 47, 48, 115-117 КЗпП України, просив з урахуванням уточнених позовних вимог стягнути з відповідача  заборгованість з оплати праці за 12 та 13 березня  2014 року у розмірі            316,10 грн, середній заробіток за 17 робочих днів затримки  видачі трудової  книжки  - 2686,25 грн та середній заробіток  за час затримки  розрахунку при звільненні - 83 353, 75  грн, а всього  86 356,10 грн, а також зобов'язати відповідача належним чином оформити йому трудову книжку( а.с.59).
Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської  області від 30 березня 2017 року стягнуто з ДП &qunb;Кутське лісове господарство&quДП; на користь ОСОБА_4 316,10 грн за час роботи за період 12-13 березня          2014 року, 2686,25 грн за час затримки видачі трудової книжки, а також 83353,75 грн як компенсацію за затримку розрахунку при звільненні, а всього на загальну суму 86356,10 коп. Зобов'язано ДП &qu"R;Кутське лісове господарство&quДП; належним чином оформити трудову книжку ОСОБА_4 Вирішено питання судових витрат.
Додатковим рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2017 року доповнено четвертий абзац резолютивної частини рішення Косівського районного суду від 30 березня 2017 року, а саме: після слів: &q?ез;доходів бюджету: 22030106&quсл; словами &q?од;стягувач: Державна судова адміністрація України&q?ер;.
Суд першої інстанції задовольняючи позов, виходив з того, що рішенням  Косівського районного суду від 14 вересня 2016 року встановлено, що між сторонами існував спір щодо розміру належних сум при звільненні  позивача і його неодноразові звернення про виплату всіх належних сум при звільненні не були задоволені відповідачем, а тому позов  ОСОБА_4 до ДП «Кутське лісове господарство» про стягнення компенсації було задоволено та зобов'язано ДП «Кутське лісове господарство» провести з ОСОБА_4 повний розрахунок, належний йому при звільненні. Незважаючи на набрання рішенням суду законної сили, відповідачем  воно не виконано, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню.
Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2017 року апеляційну скаргу ДП «Кутське лісове господарство» задоволено   частково. Рішення Косівського районного суду від 30 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_4 задоволеночастково. Стягнуто з ДП «Кутське лісове господарство» на користь ОСОБА_4 2 265,6 грн. ненарахованої та невиплаченої заробітної плати за                        12, 13 березня 2014 року та 4780,8 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В частині вимог про стягнення коштів за затримку у видачі трудової книжки в сумі 2686,25 грн. та зобов'язання належно оформити трудову книжку відмовлено. Стягнутоз ДП «Кутське лісове господарство» в дохід держави судовий збір у сумі 551,20 грн.
Апеляційний суд виходив з того, що висновок суду першої інстанції про стягнення невиплаченої заробітної плати за 12 та 13 березня 2014 року є правильним. Такі обставини підтверджуються постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року, а також наказами відповідача. Разом з тим, суд першої інстанції не перевірив розмір і порядок нарахування сум за 12 та 13 березня 2014 року.
Висновок суду першої інстанції про стягнення сум за затримку у видачі трудової книжки - 17 днів - не відповідає встановленим обставинам рішенням Косівського районного суду від 10 грудня 2014 року, яке набрало законної сили, і в якому суд надав оцінку діям роботодавця під час звільнення ОСОБА_4 Тому переоцінка обставин, які встановлені судовим рішенням, не відповідає вимогам статті 61 ЦПК України 2004 року, а висновок суду про стягнення суми 2686,25 грн є неправильним.
Апеляційний суд виходив з того, що сума у розмірі 151,10 грн за два дні невикористаної відпустки виплачена позивачу, що підтверджується матеріалами справи.
Апеляційний суд зменшив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 83353,75 до 4780,80грн, враховуючи суму недоплаченої позивачу заробітної плати - 132,80 грн за один день, середній заробіток позивача - 1327 грн, а також істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, тому зменшив її пропорційно до суми невиплаченої за час затримки, а також наявність спору щодо суми невиплати.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У поданій у серпні  2017 року касаційній скарзі ОСОБА_4 просить  рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволені позову скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом першої та апеляційної інстанцій  встановлено, що відповідач у порушення вимог статей 116 та 117 КЗпП України не виплатив позивачу всі належні суми при звільненні, в тому числі  і компенсацію за 79 календарних днів невикористаної відпустки та поза увагою суду апеляційної інстанції залишилася та обставина, що відповідач несвоєчасно виплатив компенсацію за щорічні невикористані відпустки і не виплатив заробітну плату за 12 і 13 березня 2014 року.
Крім того, суд апеляційної інстанції не дав правової оцінки наказу  № 44-к від 30 серпня 2014 року, яким внесено зміни до наказу №43-к  від 26 серпня  2014 року, який був виданий у суботу - вихідний день, а отже, є недійсний і не може бути доказом у справі.
У грудні 2017 року позивач подав доповнення до касаційної скарги, поданої 14 серпня 2017 року.
Відповідно до частини першої статті 330 ЦПК України 2004 року особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження.
Згідно з частиною першою статті 325 ЦПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.
Враховуючи, що доповнення до касаційної скарги подано за межами строку, визначеного статтею 330 ЦПК України, суд касаційної інстанції не бере до уваги доповнення до касаційної скарги.
ДП «Кутське лісове  господарство»  подало заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що суд апеляційної інстанції повно і всебічно з'ясував обставини , що мають значення для справи.
У запереченнях ДП «Кутське лісове господарства» посилається на рішення Косівського районного суду від 10 грудня 2014 року, яким відмовлено у задоволені позову ОСОБА_4 до ДП «Кутське лісове господарство» про визнання наказу №43 - к від 26 серпня  2014 року незаконним, поновлення  на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористаної відпустки та відшкодування завданої  моральної шкоди і встановлено, що дії адміністрації ДП «Кутське лісове господарство» при звільненні позивача є правильними і відповідають  вимогам закону.
При звільненні позивачу були виплачені всі належні йому суми, але він відмовився від їх отримання, оскільки вважав його звільнення незаконним, а тому зазначені суми були направлені йому поштовим переказом.  Крім того, відсутня вини відповідача у несвоєчасній видачі позивачу трудової книжки, оскільки позивач не з'являвся за її отриманням.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судами першої та  апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 02 липня 1999 року по 01 серпня 2014 року перебував у трудових відносинах з ДП «Кутське лісове господарство».
Наказом по ДП «Кутське лісове господарства» від 26 серпня 2014 року          № 43 -к ОСОБА_4 звільнено з посади майстра лісу Березівського лісництва з 01 серпня 2014 року за пунктом 4  частини першої статті 40 КЗпП України (за прогул без поважних причин ) з виплатою компенсації за невикористану відпустку за 64 календарних дні (а.с.14 ).
Наказом по ДП «Кутське лісове господарство» від 30 серпня 2016 року            № 44-к внесено зміни до цього наказу і  пункт 2 доповнено таким змістом: «бухгалтерії виплатити компенсацію за невикористану відпустку за 13 календарних  днів» (а.с. 37).
Відповідно до частин першої, другої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
 
У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.
 
Судами встановлено, що згідно з актом від 26 серпня 2014 року майстер  лісу Березівського лісництва ОСОБА_4 відмовився від отримання наказу про звільнення та трудової книжки. При цьому його повідомлено про необхідність отримання в касі лісгоспу належні йому  суми при звільненні (а.с. 33). Із цим наказом позивач ознайомлений 04 вересня 2014 року (а.с. 30).
09 серпня 2014 року ОСОБА_4 згідно платіжної відомості №16 від серпня 2014 року та довідки відповідача від 21 червня 2017 року нарахована компенсація за 77 календарних днів відпустки у сумі                       7277 грн  і  отримано ним за вирахуванням прибуткового  податку та інших обов'язкових платежів у сумі  5 813,41 грн.,  про що свідчить його підпис  від 09 вересня 2014 року ( а.с.40).
У письмових поясненнях від 04 вересня 2014 року ОСОБА_4 не  заперечував про те, що 26 серпня 2014 року його було повідомлено про  нараховані йому належні суми при звільненні, але він відмовився їх отримувати, оскільки своє звільнення вважав незаконним ( а.с. 34)
Управлінням Державної праці в Івано-Франківській області (далі - Управління) у березні 2016 року за заявою ОСОБА_4 проводено в             ДП «Кутське лісове господарство» перевірку щодо дотримання останнім  трудового законодавства. Як випливає з листа Управління №1399              від 22 березня  2016 року, при звільненні позивачу  не була нарахована  компенсація за 02 календарні дні невикористаної щорічної відпустки (а.с.7, 8).
У березні 2016 року відповідач нарахував позивачу компенсацію за 02 календарних дні відпустки  в сумі 187,71 грн, яка отримана ОСОБА_4  згідно  відомості №3  за березень 2016 року за вирахуванням прибуткового  податку та інших обов'язкових платежів в сумі 151,10 грн (а.с.41). 
У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ДП «Кутське лісове господарство» про визнання незаконним звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2014 року, яке ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2015 року залишено без змін, відмовлено у позові (а.с.31, 32).
Суди першої і апеляційної інстанцій з посиланням на постанову  Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2015 року, виходили із встановлених обставин, що 12 березня 2014 року ОСОБА_4  приступив до виконання своїх трудових обов'язків майстра дільниці №1  Березівського лісництва ДП «Кутське лісове господарство», а наказом № 5 від 13 березня 2014 року по ДП «Кутське лісове господарство» його  призначено майстром лісу. Відповідач зазначені обставини не спростував, а тому суди дійшли правильного висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення заробітної плати  за 12 та 13 березня 2014 року.
Не погоджуючись з сумою, яку стягнув суд першої інстанції на користь  позивача - заробітну плату за 12 та 13 березня 2014 року в сумі 316,10 грн, апеляційний суд вказав, що в рішенні суд не навів розрахунків, з яких він виходив при визначені середнього заробітку позивача та доказів та підставі яких він дійшов такого висновку. Апеляційний суд на підставі наданої відповідачем суду апеляційної інстанції довідки встановив, що середній заробіток майстра лісу по Березівському лісництві в березні 2014 року становив 1327,5 грн, відповідно заробітна плата за два дні складає  265,6 грн.
Відповідно до пункту  4.2 глави 4  Інструкції  про  порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом N 58 від 29 липня                   1993 року Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України(далі - Інструкція), якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або  уповноважений  ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначенуадресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.
 
За змістом частини третьої статті 61 ЦПК України, обставини  встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрала законної сили не доказуються при розгляді  інших справ, у яких беруть участь ті самі  особи або особа щодо якої  встановлені  ці обставини.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволені  позову про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що питання законності звільнення позивача було предметом перевірки судів і рішенням     Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2015 року, відмовлено ОСОБА_4 у задоволені позову про поновлення на роботі та встановлено, що звільнення позивача з роботи було проведено з дотриманням трудового  законодавства.
 
Апеляційний суд встановив, що відповідно до акта від 26 серпня 2014 року  позивачу в день видачі наказу пропонувалося отримати трудову книжку, але  він відмовився  від її отримання. Суд першої інстанції на зазначені обставини не звернув увагу, а тому суд апеляційної інстанції правильно відмовив у цій частині у позові.
 
Згідно з статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
 
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
 
В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до вимог статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
 
При вирішенні питання про розмір відшкодування за час затримки  виплати всіх належних сум позивачу при звільненні, суд апеляційної інстанції правильно виходив з наявності спору про розмір сум, належних позивачу  при звільненні, задовольняючи вимоги позивача частково обґрунтовано  виходив з вимог статті 117 КЗпП України та визначив розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку позивач мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
 
Посилання в  касаційної скарзі на те , що наказ № 44 від 30 серпня 2014 року є незаконний,  оскільки 30 серпня 2014 року був неробочий день, а тому не повинен братися судом до уваги, не заслуговують на увагу, оскільки  наказом по ДП «Кутське лісове господарство» №42  від 19 серпня 2014 року  робочий день для робітників  лісництв  з 28 серпня 2014 року перенесено на  30 серпня  2014 року (а.с. 85). Крім того, законність звільнення позивача встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
 
Доводи касаційної скарги , що судом апеляційної інстанції не взяті до уваги  пояснення позивача та невірно визначено розмір компенсації за 79 календарних днів щорічних невикористаних відпусток, виходячи з встановлено судом середнього заробітку в сумі 134, 8 грн, є безпідставними, оскільки відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 2 Порядку обчислення  середньої заробітної плати (далі - Порядок), який затверджено  постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. N 100, обчислення середньої заробітної плати  для оплати часу щорічної  відпустки,  додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки,  додаткової відпустки  працівникам,  які  мають дітей,  або  для  виплати  компенсації  за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12  календарних  місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або  виплати компенсації за невикористані відпустки.
 
Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації  менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи,  тобто з першого  числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається  відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. 
 
Згідно пункту 7 Порядку нарахування виплат за час щорічної відпустки,  додаткових відпусток у зв'язку з навчанням,  творчої  відпустки,  додаткової відпустки  працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані  відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням  відпустки  12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну    кількість календарних днів року чи  меншого відпрацьованого періоду за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством).  Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.  
 
Отже, при нарахуванні компенсації за щорічні  невикористанні відпустки встановлено інший порядок обчислення середнього заробітку, ніж при стягненні  середнього  заробітку за час затримки  розрахунку.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та правильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Івано-Франківського області від 27 липня 2017 року залишити без змін. 
Постанова оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                          А. С. Олійник
                                                                                                                      В.О. Кузнєцов
                                                                                                                      Г.І. Усик