П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
            
7 червня 2018 року
м. Київ
Справа № П/9901/90/18 (800/132/17)
Провадження № 11-430сап18                                
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого Князєва В.С.,
судді-доповідача Прокопенка О.Б.,
суддів Антонюк Н.О., Бакуліної С.В., Британчука В.В., Гудими Д.А., Золотнікова О.С., Кібенко О.Р., Лобойка Л.М., Лященко Н.П., Рогач Л.І., Саприкіної І.В., Ситнік О.М.,                  Ткачука О.С., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.,
за участю секретаря судового засідання Бондар О.А.,
позивача - ОСОБА_3,
представників позивача - ОСОБА_4, ОСОБА_5,
представника відповідача - Склярук Ю.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП)про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії
за апеляційною скаргою ВРП на рішення Касаційного адміністративного суду ускладі Верховного Суду від 13 березня 2018 року(у складі колегії суддів Шарапи В.М.,              Бевзенка В.М., Білоус О.В., Данилевич Н.А., Желтобрюх І.Л.),
УСТАНОВИЛА:
У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням зміни позовних вимог просила: 
- визнати протиправною бездіяльність ВРП, яка полягала у невчиненні дій щодо розгляду заяви ОСОБА_3 від 23 вересня 2016 року про звільнення її з посади судді Львівського апеляційного адміністративного суду у зв'язку з неможливістю виконувати свої повноваження за станом здоров'я; 
- визнати протиправним і скасувати рішення ВРП від 25 квітня 2017 року № 963/0/15 «Про залишення без розгляду заяви ОСОБА_3 про звільнення з посади судді Львівського апеляційного адміністративного суду у зв'язку із неспроможністю виконувати повноваження за станом здоров'я» (далі - Рішення); 
- зобов'язати ВРП розглянути заяву позивача від 25 вересня 2016 року про звільнення з посади судді Львівського апеляційного адміністративного суду у зв'язку з неможливістю виконувати свої повноваження за станом здоров'я.
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 зазначила, що подала до Вищої ради юстиції              (далі - ВРЮ) заяву від 23 вересня 2016 року про звільнення її з посади судді Львівського апеляційного адміністративного суду у зв'язку з неможливістю виконувати повноваження за станом здоров'я, до якої долучила всі необхідні документи. Проте вказану заяву ані ВРЮ, ані ВРП як правонаступник останньої не розглянули. Натомість 25 квітня 2017 року ВРП ухвалила рішення про залишення цієї заяви без розгляду у зв'язку з досягненням позивачем 65-річного віку. Позивач вважає такі бездіяльність та Рішення протиправними, зазначає, що їх допущено (прийнято) поза межами повноважень ВРП та у спосіб, що не передбачений законодавством, з порушенням статті 126 Конституції України та статті 113 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій та статус суддів» (чинного на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2453-VI). ОСОБА_3 наголошує, що бездіяльність відповідача щодо нерозгляду заяви про звільнення з посади судді за станом здоров'я призвела до порушення її майнових прав, адже позивач мала законні очікування з приводу отримання відповідного розміру пенсії.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 13 березня 2018 рокупозов ОСОБА_3 задовольнив: визнав протиправною бездіяльність ВРП, яка полягала у невчиненні дій щодо розгляду заяви ОСОБА_3 від 23 вересня                2016 року про звільнення з посади судді Львівського апеляційного адміністративного суду у зв'язку з неможливістю виконувати повноваження за станом здоров'я, визнав протиправною та скасував Рішення та зобов'язав ВРП розглянути заяву ОСОБА_3 від 23 вересня 2016 про звільнення з посади судді Львівського апеляційного адміністративного суду у зв'язку з неможливістю виконувати повноваження за станом здоров'я.
16 квітня 2018 року ВРП подала апеляційну скаргу на зазначене рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій просила його скасувати та ухвалити нове- про відмову в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дослідив того, що видача медичних висновків, необхідних для звільнення суддів за станом здоров'я, відноситься до компетенції саме Міністерства охорони здоров'я України (далі - МОЗ), при цьому ВРП не наділена повноваженнями у будь-який спосіб впливати на діяльність цього міністерства. Починаючи з жовтня 2016 року відповідач вживав усі можливі заходи, спрямовані на прийняття рішення щодо звільнення ОСОБА_3 з посади судді за станом здоров'я. Так, ВРП неодноразово зверталася до МОЗ з вимогою надати відповідний висновок, проте такий висновок надано не було.
Скаржник також вказав на те, що роз'яснення МОЗ щодо процедури звільнення суддів за станом здоров'я, без яких ВРП не мала права приймати відповідні рішення, було надано лише 14 березня 2017 року, та оскільки у цей день засідання не проводились,                                 а 15 березня 2017 року ОСОБА_3 досягла граничного віку перебування на посаді судді, то ВРП 25 квітня 2017 року правомірно постановила ухвалу про залишення заяви позивача від 23 вересня 2016 року без розгляду у зв'язку з припиненням повноважень судді, як і передбачено пунктом 15.7 Регламенту ВРП, затвердженого рішенням цього органу від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (далі - Регламент ВРП).
ВРП також вважає, що питання про звільнення судді Левицької Н.Г. вирішено нею у межах розумного строку, адже згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справи «Броуґан та інші проти Сполученого Королівства», «Фрідлендер проти Франції») розумність строку/тривалості провадження не може визначатись однаково для всіх справ, при цьому мають враховуватись обставини справи та такі критерії, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, важливість предмета спору для заявника.
Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що оскаржуване рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду є законним та належним чином обґрунтованим, натомість наведені в апеляційній скарзі доводи не вказують на обставини чи факти, які б спростовували висновки суду про протиправну бездіяльність ВРП, яка виявилася, зокрема, у ненадсиланні протягом більш як чотирьох місяців запиту до МОЗ із приводу ОСОБА_3 та нерозгляді в розумний строк (до моменту досягнення цією суддею 65-річного віку) заяви позивачки про звільнення її з посади судді у зв'язку з неможливістю виконувати повноваження за станом здоров'я.
Безпідставним, на думку представника позивача, є посилання ВРП на обґрунтування правомірності постановлення ухвали про залишення без розгляду заяви                 ОСОБА_3 на пункт 15.7 Регламенту ВРП, оскільки положення цього пункту суперечать закону.
У судовому засіданні представник ВРП, ОСОБА_3 та її представники підтримали, відповідно, апеляційну скаргу та відзив на неї, надали пояснення, аналогічні наведеним у зазначених процесуальних документах доводам. 
Дослідивши наведені в апеляційній скарзі ВРП доводи та надані на противагу їм аргументи позивача, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши її матеріали, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 1 частини першої статті 131 Конституції України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин)до відання ВРЮ віднесено внесення подання про призначення суддів на посади або про звільнення їх з посад.
Пунктом 4 частини першої статті 131 Основного Закону (чинної з 30 вересня                     2016 року) передбачено, що рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП, яка відповідно до підпункту 1 пункту 16-1 розділу XV цього Закону утворюється шляхом реорганізації ВРЮ.
Пунктами 2, 3 частини п'ятої статті 126 Основного Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) було передбачено, що суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, зокрема, у разі досягнення суддею шістдесяти п'яти років та неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров'я.
З 30 вересня 2016 року статтю 126 Конституції України викладено у новій редакції, якою визначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, неспроможність виконувати повноваження за станом здоров'я, а також те, що повноваження судді припиняються, крім іншого, в разі досягнення суддею шістдесяти п'яти років.
Відповідно до частини першої статті 111 Закону№ 2453-VI суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п'ятою статті 126 Конституції України,                      за поданням ВРЮ.
Частинами першою та другою статті 114 Закону№ 2453-VI суддя звільняється з посади у разі неможливості здійснювати повноваження за станом здоров'я за наявності медичного висновку, що надається медичною комісією, утвореною спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров'я, або за рішенням суду про визнання судді обмежено дієздатним або недієздатним, яке набрало законної сили. Визнавши, що стан здоров'я судді не дає змоги протягом тривалого часу або постійно здійснювати йому свої повноваження, ВРЮ вносить подання про звільнення судді до органу, який його обрав або призначив.
Відповідно до статті 112 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), який набрав чинності з 30 вересня 2016 року, суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП у порядку, встановленому Законом України від 21 грудня 2016 року                   № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII).
Статтею 113 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддя звільняється з посади у разі неспроможності здійснювати повноваження за станом здоров'я за наявності медичного висновку, що надається медичною комісією, утвореною спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров'я, за зверненням ВРП. Визнавши, що стан здоров'я судді не дає змоги протягом тривалого часу або постійно здійснювати йому свої повноваження, ВРП ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
Таким чином, як на час подання заяви про звільнення, так і на час прийняття оскаржуваного Рішення ВРП державою гарантовано право судді на звільнення у зв'язку з неможливістю виконувати свої повноваження за станом здоров'я, при цьому таке звільнення здійснювалося і здійснюється лише за поданням/рішенням ВРЮ, а з 5 січня 2017 року - ВРП, яка відповідно до визначеногоЗаконом № 1798-VIII статусу діє в Україні, зокрема, для забезпечення незалежності судової влади та формування високопрофесійного корпусу суддів.
Встановлення особливого порядку звільнення судді у розумінні частини п'ятої статті 48 Закону № 1402-VIII покликано на забезпечення його незалежності.
За статтею 31 Закону України від 15 січня 1998 року № 22/98-ВР «Про Вищу раду юстиції» (чинного до 5 січня 2017 року) цей орган за пропозицією Вищої кваліфікаційної комісії суддів України або за власною ініціативою вносить подання про звільнення суддів з посади до органу, який їх призначив або обрав. Рішення щодо пропозицій про звільнення суддів за обставин, зазначених у пунктах 1-3, 7-9 частини п'ятої статті 126 Конституції України, приймається на засіданні ВРЮ більшістю голосів її членів. 
Відповідно до статті 2 Закону № 1798-VIII (чинного на час прийняття оскаржуваного рішення ВРП) статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП визначаються Конституцією України, цим Законом та Законом № 1402-VIII. ВРП затверджує її регламент, положення якого регулюють процедурні питання здійснення нею повноважень.
Згідно зі статтею 55 Закону № 1798-VIII (у зазначеній редакції) питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП. ?…?За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення.
Процедурні питання здійснення повноважень ВРП, визначених Конституцією України, законами України № 1798-VIII, № 1402-VIII, іншими законами України, порядок підготовки, розгляду та прийняття ВРП, її Дисциплінарними палатами та іншими органами рішень, а також інші питання діяльності регулює Регламент ВРП, пункт 15.7 глави 15 якого вказує на те, що якщо на момент розгляду питання про звільнення судді суддя звільнений з посади або його повноваження припинені, заява (висновок, подання) залишається без розгляду.
Це установлено судом першої інстанції, що підтверджується матеріалами справи і                        не заперечується і її учасниками.
ОСОБА_3 звернулася до ВРЮ із заявою від 23 вересня 2016 року, в якій просила відповідно до пункту 3 частини п'ятої статті 126, статті 131 Конституції України та              статті 114 Закону № 2453-VI внести подання про звільнення її з посади судді Львівського апеляційного адміністративного суду у зв'язку з неможливістю виконувати свої повноваження за станом здоров'я. До заяви ОСОБА_3 долучила копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) серії 10 ААВ                       № 887858, яка складена 20 вересня 2016 року Комунальним закладом Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи».
28 вересня 2016 року до ВРЮ надійшов лист від 27 вересня 2016 року вих. № 02-2386/16 за підписом голови Львівського апеляційного адміністративного суду Богаченка С.І., зареєстрований за вх. № 2700/0/6-16, яким направлено матеріали судді Левицької Н.Г. про звільнення її з посади судді у зв'язку з неможливістю виконувати свої повноваження за станом здоров'я, у тому числі й подання голови суду.
21 жовтня 2016 року ВРЮ листом № 11359/0/916 зверталася до МОЗ із проханням надати інформацію про порядок надання медичного висновку, передбаченого статтею 113 Закону № 1402-VIII, зокрема, стосовно уповноваженого органу, до якого має звертатись ВРП, щодо форми та змісту висновку тощо.
У відповідь на вказаний лист МОЗ листом № 3.02-19/1745-16/30260 від 23 листопада 2016 року повідомило ВРЮ про те, що відповідно до статті 113 Закону № 1402-VIII було розроблено проект наказу «Про утворення та затвердження складу комісії щодо надання медичного висновку суддям у разі неспроможності здійснювати повноваження за станом здоров'я», який опрацьовується структурними підрозділами МОЗ. Разом з тим станом на сьогодні форми медичного висновку, який буде надаватися комісією МОЗ суддям у разі неспроможності здійснювати повноваження за станом здоров'я, положення проходження медичного обстеження суддів та критеріїв визнання їхнього стану здоров'я таким, що заважає здійснювати свої повноваження на посаді судді, не існує. МОЗ вважало за доцільне створити міжвідомчу робочу групу із залученням відповідних фахівців та представників громадськості з метою розробки та опрацювання зазначених нормативно-правових актів.
15 грудня 2016 року секція ВРЮ з питань призначення суддів на посади і звільнення їх з посад, розглянувши заяву позивача, дійшла висновку про необхідність відкладення її розгляду з метою з'ясування додаткових відомостей.
19 грудня 2016 року до ВРЮ надійшла заява ОСОБА_3 від 15 грудня 2016 року, зареєстрована за вх. № 2700/1/616, щодо внесення подання про звільнення її з посади судді Львівського апеляційного адміністративного суду на підставі пункту 3 частини п'ятої статті 126, статті 131 Конституції України та статті 114 Закону № 2453-VI у зв'язку із неможливістю виконувати свої повноваження за станом здоров'я згідно із заявою від 23 вересня 2016 року.
13 січня 2017 року ВРЮ звернулася до МОЗ із листом № 151/0/917, в якому зазначила, що питання звільнення суддів, у тому числі за станом здоров'я, є питанням повсякденної діяльності ВРЮ, які мають вирішуватися оперативно та без зайвих зволікань. У зв'язку з цим необхідності створювати міжвідомчу робочу групу для опрацювання відповідного відомчого нормативно-правового акта немає, однак ВРЮ готова надати усіляке сприяння у роботі МОЗ задля якнайшвидшого опрацювання Положення.
Листом від 2 лютого 2017 року № 782/0/9-17 ВРЮ звернулася до МОЗ із проханням надати на підставі частини першої статті 113 Закону № 2453-VI медичний висновок про неспроможність судді Львівського апеляційного адміністративного суду Левицької Н.Г. здійснювати повноваження за станом здоров'я.
МОЗ листом від 15 лютого 2017 року №3-4-19/189-17/3937 повідомило ВРЮ, що листом від 23 листопада 2016 року № 3.02-19/1745-16/30260 її поінформовано про відсутність правової бази, необхідної для діяльності комісії МОЗ, та запропоновано створити міжвідомчу робочу групу з метою розробки і опрацювання необхідних нормативно-правових актів. До вирішення зазначених питань ВРЮ рекомендовано брати до уваги висновок про умови та характер праці, вказаний у довідці МСЕК.
1 березня 2018 року до ВРП надійшов лист від 28 лютого 2017 року, вих. № К-452/17, зареєстрований за вх. №1358/0/8-17, в якому Львівський апеляційний адміністративний суд, з урахуванням того, що судді Левицькій Н.Г. 15 березня 2017 року виповнюється             65 років, просив пришвидшити вирішення питання про її звільнення з посади судді у зв'язку із неможливістю виконувати свої повноваження за станом здоров'я.
На електронну адресу ВРП надійшов лист позивача, зареєстрований 6 березня               2018 року за вх. № 393/0/6-17, в якому вона просила при прийнятті рішення про звільнення її з посади судді Львівського апеляційного адміністративного суду взяти до уваги її заяву від 23 вересня 2016 року.
17 березня 2017 року ВРП листом № 2940/0/9-17 у відповідь на згаданий вище лист голови Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року повідомила його про те, що листом від 2 лютого 2017 року № 782/0/9-17 у МОЗ для вирішення питання про звільнення судді Левицької Н.Г. витребувано медичний висновок щодо неспроможності здійснювати нею повноваження за станом здоров'я. Також у цьому листі ВРП зазначила, що станом на 15 березня 2017 року такий медичний висновок не надходив, тому остання не має підстав для звільнення судді Левицької Н.Г. за станом здоров'я в порядку, визначеному законодавством.
16 березня 2017 року голова Львівського апеляційного адміністративного суду наказом № 73-к/тв з 16 березня 2017 року відрахував суддю Левицьку Н.Г. зі штату Львівського апеляційного адміністративного суду у зв'язку з досягненням нею 65 років. Копію цього наказу надіслано до ВРЮ (зареєстрований 21 березня 2017 року за вх. № 1848/0/8-17).
24 квітня 2017 року член ВРП Бенедисюк І.М. за результатами розгляду заяви та доданих до неї матеріалів про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Львівського апеляційного адміністративного суду у зв'язку з неспроможністю виконувати повноваження за станом здоров'я склав висновок, яким рекомендував залишити цю заяву без розгляду.
25 квітня 2017 року ВРП постановила ухвалу «Про залишення без розгляду заяви ОСОБА_3 про звільнення з посади судді Львівського апеляційного адміністративного суду в зв'язку із неспроможністю виконувати повноваження за станом здоров'я».
Із наведених обставин убачається, що ОСОБА_3 виконала всі необхідні вимоги чинного станом на 23 вересня 2016 року законодавства для вирішення питання про її звільнення у зв'язку з неможливістю виконувати повноваження судді за станом здоров'я, а саме подала відповідну заяву до відповідача, обґрунтовану довідкою МСЕК про встановлення ІІ групи інвалідності. Крім того, позивач протягом усього часу провадження стосовно неї вчиняла активні дії, які були можливі з її боку, а саме зверталася особисто та через голову суду, де працювала, про якнайшвидший розгляд заяви про звільнення до закінчення граничного строку перебування судді на посаді.
Попри зміну упродовж строку провадження за заявою позивача законодавства щодо правосуддя базові норми щодо процедури звільнення судді з посади у разі неможливості здійснювати повноваження за станом здоров'я залишались сталими і повноваження щодо внесення подання/прийняття рішення про звільнення судді до                 30 вересня 2016 року та після цієї дати належали виключно ВРЮ та її правонаступнику - ВРП.
Отже, очікування судді Левицької Н.Г. стосовно належного розгляду її заяви відповідачем по суті протягом розумного строку ґрунтувались на законі. І з огляду на принципи верховенства права та правової визначеності позивач вправі була розраховувати на розгляд її заяви, поданої на реалізацію права на звільнення з посади судді, у зв'язку з наявністю передбаченої пунктом 3 частини п'ятої статті 126 Конституції України підстави.
Однак дії відповідача щодо розгляду зави ОСОБА_3 у цій справі були недостатньо спрямованими на належний розгляд по суті заяви про звільнення судді з посади у разі неможливості здійснювати повноваження за станом здоров'я протягом розумного строку. Так, попри те, що заява про звільнення судді подана 23 вересня 2016 року,                     її розгляд було розпочато лише 15 грудня 2016 року на секції ВРЮ і відкладено з метою з'ясування додаткових відомостей. Проте не було вказано, які саме додаткові відомості та у кого мали з'ясовуватись. І лише 2 лютого 2017 року, за місяць до досягнення ОСОБА_3 граничного віку перебування на посаді судді, відповідач надіслав до МОЗ запит про надання висновку щодо можливості здійснювати нею повноваження за станом здоров'я. 
Та навіть після отримання (ще до досягнення позивачем граничного віку перебування на посаді судді) роз'яснення МОЗ про можливість використання під час розгляду заяви про звільнення судді у зв'язку з неможливістю здійснювати повноваження за станом здоров'я висновку про умови та характер праці, висловленого у довідці МСЕК, ВРП не прийняла вмотивованого рішення по суті заяви ОСОБА_3 про звільнення.
Таким чином, з часу звернення позивача із заявою про звільнення до часу, коли її повноваження припинились через досягнення граничного віку, минуло понад п'ять місяців.
Суд першої інстанції правильно оцінив обставини, пов'язані зі зверненнями ВРП до МОЗ від 21 жовтня 2016 року та 13 січня 2017 року, як такі, що не спростовують бездіяльності відповідача до 14 лютого 2017 року щодо вирішення питання про звільнення              ОСОБА_3, оскільки такі звернення стосувались організації діяльності ВРП в цілому та не пов'язані з розглядом саме заяви ОСОБА_3 У зв'язку з цим суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведення ВРП наявності обставин, які б свідчили про недопущення нею бездіяльності щодо розгляду протягом розумного строку заяви ОСОБА_3 про звільнення з посади судді за станом здоров'я. 
При цьому слід зазначити, що висновки суду першої інстанцій про недотримання ВРП розумного строку для розгляду заяви ОСОБА_3 про звільнення з посади судді та щодо меж такого строку, протягом якого питання про звільнення ОСОБА_3 мало би бути вирішено відповідачем, зроблені з урахуванням обставин цієї справи щодо складності вирішуваного за заявою ОСОБА_3 від 23 вересня 2016 року питання, поведінки органу, до компетенції якого віднесено його вирішення, а також важливість предмета спору для позивача, що відповідає висновкам ЄСПЛ у згадуваних скаржником рішеннях цього суду у справах «Броуґан та інші проти Сполученого Королівства», «Фрідлендер проти Франції».
Відхиляючи доводи ВРП про правомірність залишення заяви позивача без розгляду, Велика Палата Верховного Суду зважає на те, що за наведеними вище нормами законів № 1798-VIII та № 1402-VIII звільнення судді з посади відбувається за заявою судді шляхом прийняття рішення ВРП. При цьому ні Конституцією України, ні вказаними законами не визначено можливості і підстав для відповідача не розглядати заяву про звільнення судді з посади. 
Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на безпідставність посилань ВРП при мотивуванні доводів про правомірність оскаржуваної ухвали на положення пункту 15.7 Регламенту ВРП та неможливість його застосування у спірних відносинах, оскільки в цьому випадку залишення заяви ОСОБА_3 без розгляду не можна вважати наслідком розгляду саме процедурного питання під час здійснення ВРП повноважень, адже залишення цієї заяви без розгляду є рішенням суб'єкта владних повноважень, що перешкоджає вирішенню питання про звільнення судді з визначеної ним відповідно до законів і Конституції підстави в установленій для цього зазначеними актами адміністративній процедурі.
Таким чином, відбулося порушення права судді Левицької Н.Г. на належний розгляд органом з відповідною компетенцією заяви про звільнення її з посади у зв'язку з неможливістю здійснювати повноваження за станом здоров'я по суті.
Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність бездіяльності відповідача щодо нерозгляду заяви ОСОБА_3 від 23 вересня 2016 року про звільнення її з посади судді у зв'язку з неможливістю здійснювати повноваження за станом здоров'я, а також із тим, що ухвала ВРП від 25 квітня 2017 року № 963/0/15-17 про залишення заяви ОСОБА_3 без розгляду постановлена поза межами повноважень відповідача та не у спосіб, які визначено Конституцією та законами України.
Викладені в апеляційній скарзі міркування й твердження ВРП не спростовують правильності таких висновків.
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, викладені в ньому висновки відповідають повно і всебічно встановленим у справі обставинам, тому відповідно до частини першої статті 316 КАС апеляційну скаргу ВРП слід залишити без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2018 року - без змін.
Керуючись статтями 243, 250, 266, 308, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу Вищої ради правосуддя залишити без задоволення.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від                         13 березня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття й оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 15 червня 2018 року.
 
Головуючий | В.С. Князєв
Суддя-доповідач | | О.Б. Прокопенко |
Судді:                                            Н.О. Антонюк | Н.П. Лященко |
В.В. Британчук | Л.І. Рогач |
С.В. Бакуліна | І.В. Саприкіна |
Д.А. Гудима | О.М. Ситнік |
О.С. Золотніков | О.С. Ткачук |
О.Р. Кібенко | В.Ю. Уркевич |
Л.М. Лобойко | О.Г. Яновська |