ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року 
м. Київ

Справа №  913/711/17 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,
за участю секретаря судового засідання - Журавльова А.В.
за участю представників:
позивача - не з'явився 
відповідача - адвокат Пилип В.М.
третьої особи - не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисичанський машинобудівельний завод" 
на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 (головуючий суддя Будко Н.В., судді Дучал Н.М., Мартюхіна Н.О.) та рішення Господарського суду Луганської області від 11.10.2017 (суддя Ворожцов А.Г.) 
у справі № 913/711/17
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисичанський машинобудівельний завод"
до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
про визнання договору припиненим
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Лисичанський машинобудівельний завод" (далі - Позивач) звернулося в Господарський суд Луганської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" (далі - Відповідач) про визнання кредитного договору припиненим.
Позовні вимоги обґрунтовані тим що, 22.08.2011 між Позивачем та Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" (далі - ПАТ "Укрінбанк") укладено кредитну угоду №2250, яка повинна бути визнана припиненою на підставі ст. 607 Цивільного кодексу України, у зв'язку із неможливістю виконати дану кредитну угоду через позбавлення ПАТ "Укрінбанк" банківської ліцензії.
Рішенням Господарського суду Луганської області від 11.10.2017, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017, у задоволенні позову відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що Відповідач є правонаступником ПАТ "Укрінбанк" щодо всіх прав та обов'язків останнього, в тому числі і права отримати грошові кошти за кредитною угодою №2250 від 22.08.2011, а тому посилання Позивача на неможливість виконання кредитної угоди через те, що Відповідач не є банківською установою, не проводить банківську діяльність, та не має банківської ліцензії не є підставами для визнання кредитної угоди припиненою.
Позивач подав касаційну скаргу, в якій просить рішення та постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування касаційної скарги Позивач посилається на неправильне застосування судами ст.ст. 90, 598, 607, 1054 Цивільного кодексу України, норм Закону України "Про банки і банківську діяльність", Закону України "Про акціонерні товариства", Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Позивач зазначає, що в матеріалах справи відсутні визначені спеціальним законодавством докази правонаступництва між Відповідачем та банківською установою, відтак Відповідач не уповноважений здійснювати будь-які дії по кредитній угоді від 22.08.2011 №2250, а отже зобов'язання по кредитній угоді має бути припиненим у зв'язку з неможливістю його виконання на підставі ст. 607 Цивільного кодексу України.
Від Відповідача надійшла відповідь на касаційну скаргу, яка колегією суддів залишається без розгляду, оскільки не містить доказів надсилання третій особі.
Від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Третя особа, Фонд) надійшов відзив, в якому Третя особа просить залишити касаційну скаргу без задоволення. У відзиві Третя особа погоджується з доводами судів попередніх інстанцій та зазначає, що відсутні підстави для визнання кредитної угоди припиненою, а зобов'язання за кредитним договором в будь-якому випадку мають бути виконані на користь належного кредитора.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, заслухавши пояснення представника Відповідача, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22.08.2011 між Позивачем та Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" укладено кредитну угоду № 2250, за якою банк надав Позивачу кредитні кошти у розмірі 4 318 000,00 грн, а розмір відсотків за користування кредитом сторони узгоджувати додатковими угодами до кредитної угоди № 1 від 01.02.2012, № 2 від 29.03.2012, № 3 від 01.10.2012, № 4 від 22.03.2013, № 5 від 05.07.2013, № 6 від 05.08.2013, № 7 від 09.08.2013,  № 8 від 10.04.2014, № 9 від 11.09.2014, № 10 від 24.04.2015.
На підставі постанови Правління Національного банку України від  24.12.2015  №934  "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 24.12.2015 №239 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" Білій І.В.  
22.03.2016 Національним банком України прийнято постанову Правління від №180 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "УКРІНБАНК", на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 22.03.2016 №385 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку" Білій І.В.
Звертаючись з позовом Позивач просить визнати кредитну угоду № 2250 від 22.08.2011 припиненою через неможливість її виконання з дати відкликання Національним банком України банківської ліцензії ПАТ "Укрінбанк" - з 22.03.2016.
Також судами встановлено, що ПАТ "Укрінбанк" відповідно до рішення позачергових загальних зборів акціонерів банку змінив свою назву на Публічне акціонерне товариство "Укрінком" шляхом вчинення 13.07.2016 приватним нотаріусом Сазоновою О.М. реєстраційної дії № 10741070127038947. Державна реєстрація змін до установчих документів, а саме державна реєстрація статуту ПАТ "Укрінком" була проведена 13.07.2016 тим же нотаріусом.
Відповідно до витягу зі Статуту ПАТ "Укр/ін/ком" (код за ЄДРПОУ 05839888), затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Укрінком", протокол № 6 від 28.03.2017: ПАТ "Українська інноваційна компанія" продовжує свою діяльність на підставі цього Статуту шляхом зміни найменування з Публічного акціонерного товариства "Укрінком", перереєстрованого приватним нотаріусом Сазоновою О.М. 13.07.2016, номер запису 10741050116038947, ідентифікаційний код суб'єкта підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 05839888, на Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія", яке є набувачем всіх прав і обов'язків Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" та Публічного акціонерного товариства "Укрінком".
В обґрунтування позовних вимог про припинення кредитної угоди на підставі ст. 607 Цивільного кодексу України Позивач посилається на неможливість належного виконання умов кредитної угоди (з додатками), оскільки Відповідач на даний час не є банківською установою в розумінні Закону України "Про банки і банківську діяльність", не проводить банківську діяльність (відповідно до видів діяльності, зазначених у ЄДР) та не має відповідної ліцензії НБУ на здійснення такої діяльності.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій, встановивши, що ПАТ "Укрінком" є правонаступником ПАТ "Укрінбанк" щодо всіх прав та обов'язків останнього, у тому числі й права отримати грошові кошти, які були надані Позивачу за кредитною угодою № 2250 від 22.08.2011, дійшли висновку, що наведені Позивачем обставини щодо неможливості належного виконання умов кредитної угоди (з додатками) не є підставою для визнання її припиненою.
Колегія суддів не може погодитися з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.
Згідно з ч.1,3 ст. 90 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву. Найменування установи має містити інформацію про характер її діяльності. Найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру.
Відповідно до частини 4 статті 3 Закону України "Про акціонерні товариства" повне найменування акціонерного товариства українською мовою повинне містити назву його типу (публічне чи приватне) і організаційно-правової форми (акціонерне товариство). Товариство може мати скорочене найменування українською мовою, повне та скорочене найменування іноземною мовою (мовами).
Частиною першою статті 15 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що банк має повне і скорочене офіційні найменування українською та іноземними мовами. Найменування банку має містити слово "банк", а також вказівку на організаційно-правову форму банку.
Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Особливості припинення банку як юридичної особи встановлюються законом.
Згідно з ч.1 ст. 106 ЦК України злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.
Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено поняття реорганізації банку - злиття, приєднання, виділення, поділ банку, перетворення його організаційно-правової форми, наслідком яких є передача, прийняття його майна, коштів, прав та обов'язків правонаступникам.
Згідно з ст. 26 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк може бути реорганізований за рішенням власників банку. Реорганізація може здійснюватися шляхом злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення. У разі реорганізації банку шляхом перетворення до таких правовідносин не застосовуються норми законодавства щодо припинення юридичної особи. Під час проведення реорганізації банку шляхом перетворення кредитори не мають права вимагати від банку припинення чи дострокового виконання зобов'язання.
Згідно з ч.1 ст. 38 Закону України "Про банки і банківську діяльність" до виключної компетенції загальних зборів учасників банку належить вирішення питань, віднесених законом до виключної компетенції загальних зборів учасників акціонерного товариства. Крім зазначених питань, до компетенції загальних зборів учасників банку статутом банку можуть бути віднесені також й інші питання, за винятком тих, які законом або статутом віднесені до виключної компетенції ради банку.
Відповідно до статей 32, 33 Закону України "Про акціонерні товариства" загальні збори є вищим органом акціонерного товариства. загальні збори можуть вирішувати будь-які питання діяльності акціонерного товариства. До виключної компетенції загальних зборів віднесено, зокрема, внесення змін до статуту товариства, прийняття рішення про виділ та припинення товариства, тощо.
Як вбачається з оскаржуваних рішення та постанови, суди дійшли висновку, що Відповідач є правонаступником ПАТ "Укрінкомбанк" з посиланням на витяг із статуту ПАТ "Укрінком", затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Укрінком", протокол №6 від 28.03.2017.
За приписами статей 33, 34 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Належним та допустимим доказом вирішення вищим органом акціонерного товариства питань щодо зміни найменування, правонаступництва, внесення змін до статуту чи будь-яких інших рішень загальних зборів товариства є саме рішення, прийняте за результатом цих загальних зборів, що належним чином оформлено протоколом. 
Відповідно до ст. 13 Закону України "Про акціонерні товариства" установчим документом акціонерного товариства є його статут. Відомості, що повинен містити статут акціонерного товариства визначені частиною другою вказаної статті.
Таким чином, статут акціонерного товариства не є належним та допустимим доказом переходу прав та обов'язків (правонаступництва), оскільки є лише установчим документом, який містить відомості пов'язані з діяльністю товариства, передбачені законом. 
Водночас, вказане вище рішення позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Укрінком", оформлене протоколом №6 від 28.03.2017, в матеріалах справи відсутнє і судами не досліджувалося.
З викладених судами попередніх інстанцій обставин не вбачається, на підставі чого суди дійшли висновку, що ПАТ "Українська інноваційна компанія" шляхом зміни найменування з ПАТ "Укрінком" стало набувачем всіх прав та обов'язків ПАТ "Укрінбанк", оскільки зміна найменування не є припиненням юридичної особи (ст. 104 ЦК України) чи її перетворенням (ст. 108 ЦК України) і не зумовлює переходу прав та обов'язків такої особи (правонаступництва). 
Відтак суди дійшли передчасного висновку про правонаступництво Відповідача щодо ПАТ "Укрінкомбанк".
Окрім того, вирішуючи питання про правонаступництво ПАТ "Укрінбанк" слід звернути увагу, що відповідно до ст.ст. 27, 28 Закону України "Про банки і банківську діяльність" реорганізація банку передбачає погодження цих процедур Національним банком України. 
Зважаючи на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій не ґрунтуються на повному і всебічному розгляді в судовому процесі всіх обставин, встановлення яких є необхідним для правильного вирішення справи.
Частинами 1, 2 статті 300 ГПК України (в редакції Закону від 03.10.2017 №2147-VIII) встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
В силу приписів п. 3 ч. 3 ст. 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
З огляду на межі повноважень касаційної інстанції, визначені статтями 300, 310 ГПК України (в редакції Закону від 03.10.2017 №2147-VIII), постанова апеляційної інстанції та рішення господарського суду підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, в зв'язку з чим касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги наведене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством, прийняти відповідне рішення.
Оскільки справа передається на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат у порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисичанський машинобудівельний завод" задовольнити частково. 
2. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 та рішення Господарського суду Луганської області від 11.10.2017 у справі №913/711/17 скасувати.
3. Справу №913/711/17 направити на новий розгляд до Господарського суду Луганської області.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                            Суховий В.Г.
Судді                                                                                                         Берднік І.С.
                                                                                                        Міщенко І.С.