Постанова
Іменем України 
12 червня 2018 року
м. Київ
справа № 670|7638|16-к
провадження № 51-2407км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю: 
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 , 
засудженого                                               ОСОБА_6 , 
захисника                                                   ОСОБА_7 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 05 квітня 2017  року в кримінальному провадженні № 12016210010001884 за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, проживає за адресою:  АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.
Цим же вироком визнано винуватим та засуджено ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.
Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 05 квітня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без змін.
Згідно з вироком місцевого суду встановлено, що 24 травня 2016 року близько 04-ої год. ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні загального коридору під`їзду № 2, що розташований в будинку АДРЕСА_2 , таємно, з корисливих мотивів розірвали протиугінний трос, яким були зафіксовані два велосипеди торгової марки Long Way та MIFA. ОСОБА_8 таємно викрав велосипед торгової марки MIFA вартістю 3500 грн, а  ОСОБА_6 таємно викрав велосипед торгової марки Long Way вартістю 2400 грн, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 5900 грн.   
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості.
Вказує про порушення права на захист. Зазначає про те, що під час розгляду провадження в суді першої інстанції йому не було належно роз`яснено наслідки розгляду провадження за ч. 3 ст. 349 КПК України та не з`ясовано добровільності його позиції. Вказує про те, що місцевим судом при призначенні покарання не враховано всіх обставин, які пом`якшують покарання, а саме важкий матеріальний та психологічний стан, молодий вік, активне сприяння розкриттю злочину, визнання вини та відшкодування завданої шкоди.   
Позиції інших учасників судового провадження
 
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 просили задовольнити касаційну скаргу та скасувати судові рішення.
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу необґрунтованою та просила залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження та технічного звукозапису судового засідання від 16 листопада 2016 року, ОСОБА_6 були роз`яснені положення ч. 3 ст. 349 КПК України та наслідки їх застосування в частині неможливості подальшого оскарження фактичних обставин справи в суді апеляційної інстанції, та з`ясовано правильність розуміння змісту цієї статті, добровільності його позиції. А тому доводи засудженого в цій частині є безпідставними.
Не знайшли свого підтвердження і доводи ОСОБА_6 про порушення його права на захист.
Обов`язкова участь захисника регулюється ст. 52 КК України. Відповідно до її змісту участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.
Однак злочин, за яким ОСОБА_6 визнано винуватим, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості. Участь захисника у кримінальних провадженнях щодо злочинів середньої тяжкості є необов`язковою. Інших підстав для обов`язкової участі захисника матеріали справи не містять.
При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції в судовому засіданні ОСОБА_6 було вручено пам`ятку про права та обов`язки, передбачені ст. 42 КПКУкраїни, де, серед іншого, також зазначалось і його право на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави, ознайомившись із якими, останній будь-яких клопотань у суді не заявляв.
Окрім того, як вбачається з аудіозапису судового засідання в суді першої інстанції, суддею було з`ясовано, чи потрібен для його захисту адвокат.   ОСОБА_6 заявив про здійснення свого захисту самостійно.
Доводи засудженого про суворість призначеного йому покарання є безпідставні, так як призначено воно у відповідності до загальних засад призначення покарань, визначених статтями 50, 65 КК України. При призначенні покарання суд урахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу засудженого, позитивну характеристику по місцю проживання, обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття у вчиненому, визнання вини, відшкодування завданої потерпілій шкоди. На думку колегії суддів, покарання засудженому ОСОБА_6 призначене з урахуванням всіх обставин, які мають значення по справі, даних про його особу і є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів і відповідає ст. 65 КК України. Остаточне покарання ОСОБА_6 було призначене у відповідності до вимог ст. 71 КК України. 
Апеляційний суд, переглядаючи апеляційну скаргу засудженого з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, обґрунтовано залишив її без задоволення, а вирок суду щодо нього - без змін.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування оскаржуваних рішень, в тому числі і тих, про які зазначив засуджений в своїй касаційній скарзі, судом касаційної інстанції не встановлено.
Вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду повною мірою відповідають вимогам кримінального процесуального закону, є законними та обґрунтованими, а тому касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд
ухвалив: 
Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 05 квітня 2017  року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                         ОСОБА_3