ПОСТАНОВА
Іменем України

25 травня 2018 року 
Київ
справа №589/5209/16-а
касаційне провадження №К/9901/44997/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І.,  Хохуляка В.В., 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Чернігівської митниці Державної фіскальної служби на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2017 (суддя Бегунц А.О.) у справі №589/5209/16-а за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування постанови від 14.12.2016 №0693/10200/16 у справі про порушення митних правил.
Шосткинський міськрайонний суд Сумської області постановою від 17.03.2017 позов задовольнив. Визнав протиправною та скасував постанову від 14.12.2016 №0693/10200/16 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених статтею 485 Митного кодексу України, а також накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 762926,01грн. Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрив.
Чернігівська митниця Державної фіскальної служби у квітні 2017 року звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17.03.2017.
Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 16.05.2017 апеляційну скаргу скаржника залишив без руху на підставі частини шостої статті  187, у зв'язку з невиконанням вимог щодо надання документу про сплату судового збору. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк у 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху  для усунення недоліків апеляційної скарги.
На виконання вимог ухвали від 16.05.2017 на адресу Харківського апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшло клопотання від 25.05.2017 №1660/7/25-70-10/25, в якому зазначалося, що за подання апеляційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у порядку і розмірах, встановлених  Законом України «Про судовий збір»,  сплаті не підлягає.
Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 29.05.2017 повернув Чернігівській митниці Державної фіскальної служби апеляційну скаргу на постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17.03.2017, у зв'язку з невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Чернігівська митниця Державної фіскальної служби звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2017 та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, частини четвертої статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали суду апеляційної інстанції), положень Закону України «Про судовий збір» (в редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи на підставі встановлених фактичних обставин у справі правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Повертаючи апеляційну скаргу, у зв'язку з невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху щодо надання документу про сплату судового збору, суд апеляційної інстанції керувався тим, що оскаржуваною постановою у справі про порушення митних правил позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, і порядок оскарження вказаної постанови врегульовано  розділом ХІХ Митного кодексу України, а тому положення частини 4  статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення на спірні правовідносини не поширюються. 
При перевірці правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права суд виходить з такого.
Статтею 67 Конституції України  передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до частин першої та другої   статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України  (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Закон України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI  (у редакції Закону, чинній на час подання апеляційної скарги) визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору (преамбула Закону).
Згідно зі статтями  1,  2  цього  Закону  судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом, і включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
Частина друга статті 3 цього ж Закону містить перелік об'єктів, за які не справляється судовий збір, а стаття 5 - перелік суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг, а також підстави звільнення від сплати судового збору осіб, які звертаються із заявами про захист не власних прав, а охоронюваних законом прав та інтересів інших осіб.
Отже, сплата судового збору за подання скарг до суду є процесуальним обов'язком для доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого  статтею 55 Конституції України.
Згідно з частиною першою  статті 458 Митного кодексу України  (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Відповідно до  статті 487 Митного кодексу України  провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього  Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Порядок оскарження постанов у справах про порушення митних правил визначається  статтею 529 Митного кодексу України.
Постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або органом доходів і зборів, який здійснював провадження у цій справі. Порядок оскарження постанови суду (судді) у справі про порушення митних правил визначається  Кодексом України про адміністративні правопорушення  та іншими законами України (частина п'ята  стаття 529 Митного кодексу України).
Згідно із пунктом 3 частини першої статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) постанову по справі про адміністративне правопорушення (постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі) може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному  Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
У частині четвертій статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.
Отже, відповідно до положень  статті 529 Митного кодексу України,  з урахуванням вимог частини четвертої статті 288 цього Кодексу,  у разі прийняття уповноваженим органом державної влади чи його посадовою особою постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення порушення митних правил, суб'єкти, яким цим Кодексом надано право оскарження, можуть її оскаржити і звільняються від сплати платежу, який має справлятися, зокрема за подання позовної заяви, скарги до суду.
На час виникнення спірних правовідносин за звернення до суду щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень сплачують інший вид платежу - судовий збір, правові засади справляння якого, платники, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, як зазначено вище, встановлені  Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI.
Відповідно до положень статтей 3, 4, 5 цього Закону серед осіб, які мають сплачувати судовий збір або мають пільги щодо його сплати, та об'єктів справляння судового збору немає таких, які б мали його сплачувати за подання заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, та які б постанову про адміністративне правопорушення відносили до об'єктів справляння судового збору. У взаємозв'язку із статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення Закон України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI не визначав і не визначає об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок його сплати за подання апеляційної чи касаційної скарг на рішення адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Отже, за системного, цільового та нормативного підходу до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов'язаних зі сплатою судового збору, суд вважає, що у справах про оскарження постанов у справах про порушення митних правил у розумінні положень статтей 487, 529 Митного кодексу України, статтей 287, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтей  2,  3,  4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільняється від сплати судового збору.  
Митний кодекс України дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про порушення митних правил і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.
У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення.
Необхідними умовами для обчислення та сплати судового збору за подання апеляційної/касаційної скарги у цій категорії справ є встановлення і віднесення предмета оскарження до об'єктів справляння судового збору; ставка цього платежу, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Розгляд позовної заяви на постанову про порушення митних правил провадиться з урахуванням положень статтей 287, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення України, які передбачають звільнення від сплати платежу за судовий перегляд цих рішень. 
Норми Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI  не містять положень щодо підстав, умов, розміру та порядку сплати судового збору за подання позовної заяви на постанову про порушення митних правил, а відтак і за подання апеляційної/касаційної скарги.
У зв'язку з цим за подання позивачем або відповідачем - суб'єктом владних повноважень апеляційної/касаційної скарги на судове рішення у справі про оскарження постанови про порушення митних правил судовий збір у поряду і розмірах, встановлених  Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI, сплаті не підлягає.
Враховуючи викладене, висновок суду апеляційної інстанції про покладення на відповідача обов'язку зі сплати судового збору за звернення з апеляційною скаргою на судове рішення у справі про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.
Відповідно до частини  першої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Чернігівської митниці Державної фіскальної служби задовольнити.
Ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2017 у справі №589/5209/16-а скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду Т.М. Шипуліна
                                                                                                       Л.І. Бившева
                                                                                                       В.В. Хохуляк
.