Постанова
Іменем України
18 квітня 2018 року
м. Київ
 
справа № 212/2872/16-ц
 
провадження № 61-7251св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8,
відповідачі: ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4,
треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Покровської районної у м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області, виконавчий комітет Покровської районної у м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області, ОСОБА_9,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 
від 17 березня 2017 року у складі судді Ваврушак Н. М. та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, 
ОСОБА_7, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом.
 
Позовна заява мотивована тим,що її колишня невістка, ОСОБА_5, після розірвання шлюбу з її сином - ОСОБА_9, з липня 2013 року виїхала разом із дітьми та вивезла усі свої речі з квартири АДРЕСА_1, яку вона отримала на підставі ордеру на жиле приміщення, виданого виконавчим комітетом Криворізької ради народних депутатів 02 лютого 
1991 року, як основний квартиронаймач. Більш ніж три роки не мешкає 
за адресою реєстрації, за комунальні послуги не сплачує, тому позивач просила суд визнати ОСОБА_5 та неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_7, такими, що втратили право користування житлом та зняти їх з реєстраційного обліку.
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та 
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4, треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Покровської районної у м. Кривому Розі ради, виконавчий комітет Покровської районної у м. Кривому Розі ради, ОСОБА_9, про вселення.
 
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що вона та ОСОБА_9 з 12 жовтня 2001 року по 12 липня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. У період шлюбу вона разом з дітьми була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1, однак з причини неприязних стосунків з колишнім чоловіком ОСОБА_9 та свекрухою ОСОБА_4 після розірвання шлюбу була вимушена разом з дітьми виїхати із вказаного житлового приміщення. Зазначала, що власного житла немає. 
За таких обставин, просила суд вселити її та неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, 
ОСОБА_7, до помешкання, у якому вона та діти зареєстровані.
 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 2016 року у складі судді Ваврушак Н. М. цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом об'єднано в одне провадження із зустрічним позовом ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: 
ОСОБА_6, та ОСОБА_7, до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_9, 
про вселення.
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_7, відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення районного суду мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_5 разом із двома неповнолітніми дітьми залишила місце свого проживання через неприязні стосунки із колишнім чоловіком та його матір'ю, тобто без її волевиявлення, доказів наявності у відповідача іншого житла, що належить їй на праві власності, не надано. Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5, районний суд виходив із того, що останньою не надано доказів перешкоди у користуванні спірним житлом.
 
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 вересня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8, відхилено. Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2017 року в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. Вселено ОСОБА_5, а також неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_7 до квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_5 вселилася у спірну квартиру як член сім'ї позивача, а саме невістка, яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з жовтня 2001 року по липень 2013 року із сином позивачки - ОСОБА_9, від якого мають двох дітей. ОСОБА_5 не може користуватися житлом через перешкоди зі сторони позивача та колишнього чоловіка ОСОБА_9
 
У касаційнійскарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначала, що судами не враховано, що відповідач без поважних причин вибула на інше місце проживання разом із дітьми, доказів протиправної поведінки зі сторони позивача не надано, як і доказів перешкод у користуванні житлом.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
 
Відповідно до статті 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
 
Згідно із статтею 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки здійснюється у судовому порядку.
 
Відповідно до статті 64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.
 
Статтею 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.
 
Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4, виходив із того, що ОСОБА_5 разом із двома неповнолітніми дітьми залишила місце свого проживання через неприязні стосунки із колишнім чоловіком та його матір'ю, тобто без її волевиявлення, доказів наявності у відповідача іншого житла, що належить їй на праві власності, не надано.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач ОСОБА_5 вселилася у спірну квартиру як член сім'ї позивача, а саме невістка. Остання не може користуватися житлом через перешкоди зі сторони позивача та колишнього чоловіка ОСОБА_9, тому відповідача разом із дітьми вселено до квартири АДРЕСА_1.
 
Посилання касаційної скарги ОСОБА_4 на те, що відповідач перестала бути членом сім'ї позивача у зв'язку із розірванням шлюбу зі ОСОБА_9, не відповідають вимогам законодавства, тому не можуть бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування квартирою разом із дітьми. Припинення шлюбних відносин згідно зі статтями 156, 157 ЖК Української РСР не є підставою для позбавлення права користування житлом.
 
Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають. При вирішенні вказаної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 
від 17 березня 2017 року в нескасованій при апеляційному перегляді частини та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 вересня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            С. Ф. Хопта
 
О. В.Білоконь
 
Є. В.Синельников