ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року 
м. Київ

Справа №  912/1189/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Чумака Ю.Я. - головуючого, суддів: Дроботової Т.Б., Пількова К.М.,
здійснивши перегляд у письмовому провадженні касаційної скарги Закритого акціонерного товариства "Агроавтосервіс" 
на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.10.2017
за позовом Олександрійської міської ради Кіровоградської області
до Закритого акціонерного товариства "Агроавтосервіс"
про стягнення 309 461,66 грн.

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
У квітні 2017 року Олександрійська міська рада Кіровоградської області звернулася з позовом до Закритого акціонерного товариства "Агроавтосервіс" (далі - ЗАТ "Агроавтосервіс") про відшкодування збитків у вигляді неодержаних доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, розташованої за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, Дніпропетровське шосе, буд. 4, загальною площею 1, 5990 га, у сумі 309 461,66 грн.
Позовні вимоги з посиланнями на приписи статей 22, 377, 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), статей 2, 12, 116, 120, 125, 126, 152, 156, 157, 206 Земельного кодексу України (далі - ЗК) обґрунтовані ти, що відповідач використовує земельну ділянку за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, Дніпропетровське шосе, буд. 4, загальною площею 1, 5990 га, на якій розташовано об'єкти нерухомого майна, належні ЗАТ "Агроавтосервіс" на праві власності, без будь-яких правових підстав, договір оренди земельної ділянки відповідачем не укладено; до теперішнього часу не сплачується орендна плата, хоча використовує земельну ділянку для розміщення об'єктів нерухомості, що призвело до ненадходження до міського бюджету земельних платежів і завдало позивачеві значних збитків.
Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 03.07.2017 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. 
Судове рішення першої інстанції аргументоване тим, що позивачем не доведено, а також не надано суду документальних доказів на підтвердження жодної із чотирьох складових правопорушення з боку відповідача як підстави для застосування цивільно-правової відповідальності у виді стягнення збитків та неодержаних доходів (орендної плати), а також для визначення розміру таких збитків.
Дніпропетровський апеляційний господарський суд постановою від 09.10.2017 зазначене рішення місцевого суду скасував, прийняв нове рішення, яким позов задовольнив повністю. 
Постанову суду апеляційної інстанції обґрунтовано тим, що позивач довів усі елементи складу цивільного правопорушення у діях відповідача, що є підставою для задоволення позовних вимог.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись із постановою апеляційної інстанції, ЗАТ "Агроавтосервіс" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 скасувати та залишити в силі рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.07.2017.
26.02.2018 касаційну скаргу отримано Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставами для скасування постанови ЗАТ "Агроавтосервіс" зазначає порушення та неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, зокрема положень статей 120, 125, 156, 157 ЗК, статті 22 ЦК.
Заявник звертає увагу, що після набуття права власності на виробничі будівлі та споруди, розташовані по вулиці Дніпропетровське шосе, 4 у м. Олександрії, ЗАТ "Агроавтосервіс" звернулося до Виконавчого комітету Олександрійської міської ради із клопотанням про передачу у користування земельної ділянки за зазначеною адресою. Рішенням Виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 26.12.1996 № 771 (пункт 1.1), вирішено надати у постійне користування Акціонерному товариству закритого типу "Агроавтосервіс" земельну ділянку площею 1,5990 га по вул. Дніпетровське шосе, 4, яка перебуває у фактичному користуванні Малого підприємства "Темп" (територія виробничих та адміністративно-побутових приміщень). Одночасно зазначеним рішенням № 776 цю земельну ділянку було вилучено із користування Малого підприємства "Темп".
Скаржник, посилаючись на правовий висновок, наведений у постанові Верховного Суду України від 26.09.2011 у справі № 6-14цс11, а саме, що право постійного користування земельною ділянкою, набуте юридичною особою в установленому законом порядку, не втрачається, а зберігається до його належного переоформлення, вважає, що ЗАТ "Агроавтосервіс" має право постійного користування земельною ділянкою, набуте згідно з рішенням Виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 26.12.1996 № 771.
Крім цього, заявник касаційної скарги звертає увагу, що з огляду на наявність чинного рішення Виконавчого комітету Олександрійської міської ради народних депутатів Кіровоградської області від 26.12.1996 № 771 про надання у постійне користування ЗАТ "Агроавтосервіс" земельної ділянки площею 1,5990 га по вул. Дніпропетровське шосе, 6 в м. Олександрії, яке підлягає виконанню відповідно до вимог ЗК, у редакції Закону України від 25.10.2001 № 2768-III, позивач вправі прийняти рішення про передачу у користування відповідачеві цієї земельної ділянки на умовах оренди лише після припинення права постійного користування нею в порядку, визначеному законом.
Наведене, на думку відповідача, засвідчує безпідставність доводів позивача та висновків суду апеляційної інстанції щодо наявності вини ЗАТ "Агроавтосервіс", протиправної поведінки цього землекористувача та причинного зв'язку між протиправною поведінкою товариства і майновою шкодою, завданою позивачеві внаслідок несплати на користь власника землі орендної плати, та є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог повністю.
Крім цього, скаржник вказує на помилковість здійсненого розрахунку шкоди, заявленої до стягнення. 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи (доводи, викладені у відзивах та запереченнях на касаційну скаргу) 
У відзиві на касаційну скаргу Олександрійська міська рада Кіровоградської області просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 09.10.2017 - без змін, посилаючись на те, що судом апеляційної інстанції повно та всебічно досліджено обставини, які мають суттєве значення для вирішення цього спору. 
Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та (або) апеляційної інстанції
Здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, дослідивши наведені у ній доводи, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, а висновки апеляційного господарського суду є правомірними, зважаючи на таке.
Предметом спору у цій справі є відшкодування ЗАТ "Агроавтосервіс" збитків у вигляді неодержаних доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, розташованої за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, Дніпропетровське шосе, буд. 4, загальною площею 1,5990 га, у сумі 309 461,66 грн. у період із 01.07.2013 по 01.07.2016.
Правовий механізм переходу прав на землю, пов'язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 ЗК і статті 377 ЦК, за змістом яких до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Водночас, згідно зі статтями 125 - 126 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
При розгляді справ щодо застосування у подібних правовідносинах зазначених правових норм вбачається, що вони закріплюють загальний принцип цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташовано. За змістом цих норм визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладанні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Отже, із виникненням права власності на об'єкт нерухомості власник такого об'єкта не звільняється від обов'язку оформлення прав на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.
Як установлено апеляційним господарським судом, відповідач, набувши право власності на об'єкт нерухомості, розташований на спірній земельній ділянці, належним чином не оформив правовідносини щодо користування земельною ділянкою, обов'язку щодо укладення та реєстрації договору оренди на спірну земельну ділянку не виконав та від виконання такого обов'язку ухилявся.
Згідно зі статтею 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.
Статтею 12 ЗК визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад.
Часиною 2 статті 152 ЗК передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до пункту "ґ" частини 3 статті 152 ЗК захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відшкодування заподіяних збитків.
Водночас за змістом статті 156 ЗК власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
Згідно зі статтею 157 ЗК відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.
З урахування зазначеного власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо земельних ділянок, за процедурою, передбаченою Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284.
Відповідно до статті 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
За змістом статті 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого було порушено. З урахуванням положень частини 2 статті 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
З огляду на загальні положення наведених вище норм для застосування такої міри відповідальності як стягнення майнової шкоди (збитків) потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. При цьому для стягнення збитків у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди) також необхідним є встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях немає вини у заподіянні збитків.
Статтею 206 ЗК встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким згідно з частиною 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Згідно з пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Дослідивши обставини і зібрані у справі докази, апеляційний господарський суд установив, що ЗАТ "Агроавтосервіс" у заявлений період користувалося спірною земельною ділянкою, не оформивши при цьому відповідно до чинного законодавства таке користування, тобто мало місце використання спірної земельної ділянки без оформлення правовстановлюючого документа, що посвідчує право оренди (користування) земельної ділянки; наявності об'єктивних обставин або перешкод для укладення передбаченого як нормами земельного законодавства, так і відповідними рішеннями органу місцевого самоврядування договору оренди землі або вчинення дій, спрямованих на укладення такого договору, відповідач не довів.
Таким чином, користування відповідачем земельною ділянкою, на якій розташовані належні йому на праві власності об'єкти нерухомості, без правовстановлюючих документів позбавило орендодавця можливості одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би одержати, якби його право не було порушено.
Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач вживав заходів для врегулювання питання щодо використання відповідачем земельної ділянки по Дніпропетровському шосе, 4 та зменшення збитків. Зокрема, позивач 14.01.2015 направляв на адресу відповідача лист-претензію № 5/10/06/1 із пропозицією вжити заходів щодо оформлення права користування цією земельною ділянкою, але зазначену пропозицію було залишено відповідачем без задоволення.
З огляду на викладене та встановлене апеляційним господарським судом фактичне користування відповідачем спірною земельною ділянкою, на якій розташовані належні відповідачеві виробничі будівлі та споруди, Верховний Суд погоджується із висновком апеляційного господарського суду про наявність підстав для покладення на ЗАТ "Агроавтосервіс" відповідальності у виді відшкодування збитків.
Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в касаційній скарзі
Доводи заявника касаційної скарги про наявність у нього права постійного користування спірною земельною ділянкою на підставі рішенням Виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 26.12.1996 №776 не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови з огляду на таке. 
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням загальних зборів засновників Агропромислової фірми "МАЗтранссервіс" (протокол від 28.08.1996 № 12) вирішено безоплатно передати приміщення й споруди, а також об'єкти незавершеного будівництва по вул. Дніпропетровське шосе, 4 в м. Олександрія, Кіровоградської області у власність Акціонерному товариству закритого типу "Агроавтосервіс".
18.12.1996 видано реєстраційне посвідчення на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, згідно з яким Олександрійське міжміське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що нерухоме майно, яке складається з основних та допоміжних приміщень і споруд: адмінкорпус, виробничі приміщення, овочесховище, заправка, навіс, туалет, за адресою: м. Олександрія, вул. Дніпропетровське шосе, 4 у цілому зареєстровано за Акціонерним товариством закритого типу "Агроавтосервіс" на праві колективної власності на підставі протоколу № 12 загальних зборів засновників Агропромислової фірми "МАЗтранссервіс".
Після набуття права колективної власності на виробничі будівлі та споруди по вул. Дніпропетровське шосе, 4 в м. Олександрії відповідач - ЗАТ "Агроавтосервіс" звернувся до Виконавчого комітету Олександрійської міської ради із клопотанням про передачу у користування земельної ділянки за зазначеною адресою.
Рішенням Виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 26.12.1996 № 771 (пункт 1.1), вирішено надати у постійне користування Акціонерному товариству закритого типу "Агроавтосервіс" земельну ділянку площею 1,5990 га по вул. Дніпропетровське шосе, 4 (територія виробничих та адміністративно-побутових приміщень).
Одночасно зазначеним рішенням № 776 земельну ділянку площею 1,599 га по вул. Дніпропетровське шосе, 4 вилучено із постійного користування Малого підприємства "Темп" за його згодою, а державний акт на право постійного користування землею від 03.12.1993 серії КР № 17 визнано недійсним.
ЗАТ "Агроавтосервіс" на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Олександрійської міської ради 19.07.2004, належать об'єкти нерухомого майна, а саме: виробничі будівлі та споруди по вул. Дніпропетровське шосе, № 4 у м. Олександрія.
Правовий механізм переходу прав на землю, пов'язаний із переходом прав на будинок, будівлю або споруду, на момент виникнення у відповідача права власності на нерухомість було урегульовано статтею 30 ЗК, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.
При передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди.
Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.
З урахуванням змісту зазначеної статті норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадку, якщо земельна ділянка перебувала у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.
Водночас за змістом статті 125 чинного ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.
Аналогічні норми було наведено і в ЗК 1990 року. Так, відповідно до статей 22, 24 ЗК від 18.12.1990, який зберігав чинність до 25.01.2001, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.
Зважаючи на виклдаені положення, новий власник земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов'язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові від 12.04.2017 у справі № 922/207/15.
ЗАТ "Агроавтосервіс" правомірно володіє нерухомим майном, розташованим на спірній земельній ділянці. При цьому ЗАТ "Агроавтосервіс" не вчинило дій, спрямованих на оформлення права на постійне землекористування цією земельною ділянкою. 
Доказів отримання відповідачем державного акта на право постійного користування землею відповідно до рішення від 26.12.1996 № 771 відповідач господарському суду не надав.
Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що на момент введення у дію нового ЗК, який набув чинності з 01.01.2002, у ЗАТ "Агроавтосервіс" не виникло будь-якого права користування земельною ділянкою, оскільки воно не було оформлено відповідно до чинного на той час законодавства.
Посилання скаржника на норми розділу Х "Перехідні положення" ЗК у редакції Закону України від 25.10.2001 № 2768-III правомірно відхилено судом апеляційної інстанції, зважаючи на таке.
За змістом Перехідних положень ЗК, який набув чинності з 01.01.2002, рішення про надання у користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, на час набрання чинності ЗК рішення Виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 26.12.1996 № 771 відповідачем виконано не було, а отже подальші правовідносини щодо такої передачі регулюються цим Кодексом.
Нормами нового ЗК не передбачено можливості надання відповідачеві земельної ділянки у постійне користування.
З урахуванням введення у дію нового ЗК відповідач може оформити право користування земельною ділянкою, на якій розміщено об'єкт нерухомості, лише на правах оренди відповідно до статті 93 ЗК.
Інші доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, вже були предметом дослідження апеляційного господарського суду, їм надано належну оцінку, тому їх слід відхилити як необґрунтовані та такі, що не спростовують зроблених апеляційним судом висновків.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд
Надаючи правову кваліфікацію доказам, наданим сторонами, з урахуванням фактичних і правових підстав позовних вимог і заперечень на них апеляційний господарський суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній з 15.12.2017, суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені ЗАТ "Агроавтосервіс" у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову та фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених судом обставин.
Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК у редакції, чинній з 15.12.2017 покладається на скаржника.
Зважаючи на викладене та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Агроавтосервіс" залишити без задоволення. 
Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 у справі № 912/1189/17 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя                                                                                Ю.Я. Чумак

Судді                                                                                                    Т.Б. Дроботова

                                                                                                    К.М. Пільков