Постанова
Іменем України        
 
11 липня 2018 року                                                                       
м. Київ                                                                   
 
справа № 562/1029/17
провадження № 61-20537св18 
                                                                                                                           
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), 
суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1,
відповідачі: Комунальне підприємство «Здолбунівкомуненергія», Здолбунівська міська рада Рівненської області, 
  
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 червня 2017 року у складі судді Шуляка А. С. та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 30 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Боймиструка С. В., Ковальчук Н. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Здолбунівкомуненергія» (далі - КП «Здолбунівкомуненергія»), Здолбунівської міської ради Рівненської області про захист порушеного права.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1. Заочним рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 липня 2016 року розірвано укладений між ним та КП «Здолбунівкомуненергія» договір                         № 18-20-15 про надання послуг з централізованого опалення від 15 листопада                      2011 року. Після розірвання договору ним були відключені батареї опалення від центральної опалювальної системи та взято в теплоізоляцію стояки центральної опалювальної системи, які вертикально проходять через квартиру. Отже,  будь-яких послуг з централізованого теплопостачання комунальним підприємством йому не надавалося. 22 серпня 2016 року ним було подано до КП «Здолбунівкомуненергія» акт від 22 липня 2016 року про відключення квартири від централізованої опалювальної системи, а 30 серпня 2016 року - надіслано лист щодо опломбування вентилів, встановлених на відгалуженнях стояків будинку, які вертикально проходять через його квартиру. КП «Здолбунівкомуненергія» відмовилося опломбувати вказані вентилі і продовжувало нараховувати йому плату за теплопостачання, хоча такі послуги не надавалися. Вважає дії комунального підприємства неправомірними. Відповідач Здолбунівська міська рада та її посадові особи протиправно підтримують неправомірні дії КП «Здолбунівкомуненергія» із застосування до нього Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Рада не здійснює контроль за дотриманням КП «Здолбунівкомуненергія» законодавства щодо захисту прав споживачів. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати дії КП «Здолбунівкомуненергія» щодо нарахування йому після 27 вересня 2016 року щомісячних платежів за послуги з централізованого опалення нечесною агресивною підприємницькою практикою, визнати бездіяльними дії КП «Здолбунівкомуненергія» щодо не опломбування вентилів на відгалужених стояках центральної опалювальної системи, які вертикально проходять через його квартиру, скасувати нараховану заборгованість з надання послуг з централізованого опалення, визнати відповідь Здолбунівської міської ради, яка наведена в листі від 08 грудня 2016 року                         № 02/12-Г-1212 такою, що містить неповну інформацію, зобов'язати Здолбунівську міську раду невідкладно надати йому відповідь, що Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не регулюється відключення його квартири від централізованого опалення, зобов'язати Здолбунівську міську раду надати відповідь про те, що вона не є власником будинку               № 20 по вулиці Мазепи у місті Здолбунів Рівненської області.
Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 червня                    2017 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю. Стягнуто з                   ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що укладення договору про надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача. Відмова споживача послуг від укладення договору суперечить вимогам частини третьої статті 6,  статей 627, 630 ЦК України, статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Щодо вимог позивача про визнання відповіді Рівненської міської ради в листі від 08 грудня 2016 року № 02/12-Г-1212 такою, що містить неповну інформацію, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_1 не вказано, в чому саме полягає неповнота наданої відповідачем інформації. Що стосується інших позовних вимог, то позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів.
Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 30 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 червня 2017 року залишено без змін.
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами, та застосовано правові норми, які підлягали  застосуванню при вирішенні даного спору, у зв'язку з чим рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У вересні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 30 серпня 2017 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що заочним рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 липня 2016 року розірвано договір про надання послуг з централізованого опалення, укладений 15 листопада 2011 року між ним та  КП «Здолбунівкомуненергія». У спірній квартирі ніхто не проживає. КП «Здолбунівкомуненергія» не надає йому послуг з централізованого теплопостачання, оскільки у спірній квартирі відключені батареї опалення, а стояки центральної опалювальної системи, які вертикально проходять через квартиру, взято в теплоізоляцію. Під час розгляду справи суди не звернули уваги на наявність у нього акта відключення спірної квартири від централізованої опалювальної системи, який 22 серпня 2016 року він подав до                                                      КП «Здолбунівкомуненергія». Суди помилково застосували правові позиції Верховного Суду України, висловлені у постановах від 11 листопада 2015 року у справі                              № 6-1706цс15 та у справі № 6-1192цс15. Судом апеляційної інстанції неправильно застосовано Правила користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правила користування приміщеннями житлових будинків, Правила надання населенню послуг з газопостачання та Правила користування електричною енергією. Фактично відбулося не відключення від централізованого опалення, а переобладнання квартири, на що згідно із Житловим кодексом Української РСР не потребується дозвіл.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Здолбунівського районного суду Рівненської області.
У жовтні 2017 року КП «Здолбунівкомуненергія» подало заперечення на касаційну скаргу і просило  її відхилити, посилаючись на те, що позивачем не наведено жодного аргументованого факту щодо порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Згідно з рішеннями виконавчого комітету Здолбунівської міської ради від 23 грудня 2015 року № 320 та від 28 грудня 2016 року     № 293 КП «Здолбунівкомуненергія» є виконавцем подачі теплової енергії у будинки міста Здолбунова. ОСОБА_1 на законних підставах нараховувалася плата, оскільки комунальне підприємство виконало свої зобов'язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а позивач, незалежно від споживання цих послуг або відмови від їх споживання, зобов'язаний оплатити надані послуги. Таким чином, між сторонами існують фактичні договірні відносини. 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України               від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
24 квітня 2018 року справу № 562/1029/17 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2018 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав. 
 
Судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав.
 
Згідно з частиною шостою статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.
 
Встановлено, що заочним рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 липня 2016 року розірвано укладений між ОСОБА_1 та                                    КП «Здолбунівкомуненергія» договір № 18-20-15 про надання послуг з централізованого опалення від 15 листопада 2011 року. Це рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 дотримано порядок розірвання договору, визначений пунктом 8.2. Крім того, місцевий суд зазначив, що згідно з актом № 000016 перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 31 березня 2016 року Державної інспекції з питань захисту прав споживачів, оспорюваний договір оформлений не на основі Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення і його умови є несправедливими.
 
ОСОБА_1 неодноразово звертався до КП «Здолбунівкомуненергія» із заявами про опломбування батарей, не нарахування плати за використану теплову енергію, закриття особового рахунку, на що комунальним підприємством надавалися відповіді щодо порядку відключення від системи централізованого опалення. 
 
14 листопада 2016 року Здолбунівською міською радою Рівненської області було складено акт про обстеження квартири ОСОБА_1, яким встановлено, зокрема, що батареї опалення стоять під стінами, труби теплопостачання, які проходять через квартиру, обмотані матеріалом невідомого походження.
 
Відповідно до частин першої-третьої статті 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
 
Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. 
 
Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
 
Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України                        від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).
 
При цьому обов'язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункт 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).
 
Пунктом 26 Правил № 630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.
 
Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.
Тобто єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.
Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України                    від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.
 
Матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири позивача від мереж центрального теплопостачання та доказів ненадання йому послуг з постачання тепла. Натомість ОСОБА_2 підтвердив, що не звертався до міжвідомчої комісії для розгляду питання щодо відключення належної йому на праві власності квартири від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води.  
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.
 
Згідно з пунктом 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири.
 
Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири позивача свідчить про виконання послуг відповідачем КП «Здолбунівкомуненергія». Таким чином, КП «Здолбунівкомуненергія» виконало свої зобов'язання щодо надання послуг централізованого опалення, а позивач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов'язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Отже, самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання.
 
Викладене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15 та               № 6-1706цс15.  
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що відключення позивача від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання було вчинено самовільно з недотриманням порядку, встановленого законодавством, а тому КП «Здолбунівкомуненергія»здійснювало нарахування оплати наданих комунальних послуг на законних підставах. Також суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення решти заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.
 
Суди повно і всебічно дослідили наявні у справі докази та дали їм належну правову оцінку згідно зі статтями 57-60, 212-215, 303, 304, 315 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального і процесуального права.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що КП «Здолбунівкомуненергія» не надає йому послуги з централізованого теплопостачання, оскільки у спірній квартирі батареї опалення відключені від центральної опалювальної системи, а стояки цієї системи, які вертикально проходять через квартиру, було взято в теплоізоляцію, не заслуговують на увагу з огляду на таке. 
 
Як зазначалося вище, відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.
 
Відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку можливе лише щодо будинку в цілому.
 
ОСОБА_1 не надано доказів, які б засвідчували факт правомірного відключення його квартири від мережі централізованого теплопостачання з дотриманням чинного законодавства, як  і доказів ненадання або неналежного надання                                                  КП «Здолбунівкомуненергія» послуг з постачання тепла. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг комунальним підприємством.
 
Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на те, що відсутність між сторонами договірних відносин звільняє його від оплати за послуги теплопостачання, є помилковими.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. 
Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13.
Обов'язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР.
Доводи касаційної скарги про помилкове застосування до спірних правовідносин правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах                                 від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15, спростовуються встановленими судами попередніх інстанцій вищенаведеними обставинами справи, положеннями законодавства і самими вказаними висновками Верховного Суду України.
Оскаржувані судові рішення не суперечать висновкам Верховного Суду України, викладеним у зазначених в касаційній скарзі постановах.
 
Інші доводи касаційної скарги ОСОБА_1 зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ                           від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). 
 
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 30 серпня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | С. О. Карпенко
| В. О. Кузнєцов
| С. О. Погрібний   Г. І. Усик