Постанова
Іменем України
 
13 червня 2018 року
м. Київ
 
справа № 278/869/16-ц
провадження № 61-12202св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого – Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Військова частина НОМЕР_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 27 лютого 2017 року у складі судді Якухна О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 28 серпня 2013 року щодо перенесення його у загальній черзі на отримання житла з 11 серпня 1993 року на 03 березня 1995 року та щодо зняття ОСОБА_1 і членів його сім’ї з квартирного обліку, оформленого протоколом засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 28 серпня 2013 року № 40; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити його та його дружину ОСОБА_2 на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у Озерненському гарнізоні при Військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України в загальній черзі на отримання житла з 11 серпня 1993 року. 
 
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2016 року у складі судді Дубовік О. М. позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
 
Визнано дії Військової частини НОМЕР_1 та рішення, оформлене протоколом засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1  від 28 серпня 2013 року № 40, у частині зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку, незаконними. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що підстави та порядок зарахування військовослужбовців на квартирний облік та зняття їх з обліку регулюються Порядком забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей житловим приміщенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 та Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилим приміщенням, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737. Рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 28 серпня 2013 року щодо перенесення позивача у загальній черзі на отримання житла з 11 серпня 1993 року на 03 березня 1995 року та щодо зняття його і членів його сім`ї з квартирного обліку прийнято з порушенням порядку, визначеного вказаними нормативно-правовими актами, а тому права позивача підлягають захисту шляхом визнання дій відповідача незаконними та зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку. 
 
Додатковим рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2016 року зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку з 11 серпня 1993 року та ОСОБА_2 – на квартирному обліку з 09 листопада 2005 року як дружину ОСОБА_1 . 
 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
 
Додаткове рішення мотивоване тим, що 09 листопада 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, а тому дружина позивача – ОСОБА_2 підлягає поновленню на квартирному обліку саме з 09 листопада 2005 року. Беручи до уваги незаконність рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 28 серпня 2013 року щодо зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку, суд вважає, що він має бути поновлений на квартирному обліку саме з часу постановлення на обліку, тобто з 11 серпня 19993 року, а його дружина ОСОБА_2 – з 09 листопада 2015 року. 
 
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 29 грудня 2016 року у складі колегії суддів Широкової Л. В., Борисюка Р. М., Галацевич О. М. апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2016 року відхилено; додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2016 року залишено без змін. 
 
Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що додаткове рішення може бути ухвалено лише з підстав, визначених статтею 220 ЦПК України 2004 року, та не може змінювати по суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У рішенні Житомирського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2016 року не вирішено питання щодо позовних вимог ОСОБА_1 про час поновлення його та його дружини на квартирному обліку та не вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Ці вимоги позивача досліджувались у судовому засіданні, а тому ухвалене щодо них додаткове судове рішення є законним та обгрунтовнаим.
 
12 січня 2017 року Військова частина НОМЕР_1  подала апеляційну скаргу на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2016 року. 
 
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 19 січня 2017 року у складі судді Якухна О. М. визнано неповажною причину пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2016 року, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на вказане судове рішення залишено без руху для звернення до Апеляційного суду Житомирської області із заявою про зазначення інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження. 
 
На виконання вимог ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 19 січня 2017 року заявник 23 лютого 2017 року подав заяву про зазначення поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження. 
 
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 27 лютого 2017 року визнано неповажною причину пропуску Військовою частиною НОМЕР_1 строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2016 року; відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2016 року. 
 
Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що заявник несумлінно здійснив свої процесуальні права, знав про ухвалення рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2016 року і мав можливість отримати його повний текст під час вирішення судом питання про ухвалення додаткового рішення з метою одночасного оскарження основного та додаткового рішення суду, однак вказаних дій не вчинив і подав апеляційну скаргу лише на додаткове рішення суду. Сам факт отримання повного тексту судового рішення після перегляду додаткового рішення суду в апеляційному порядку не може вважатися поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження основного рішення суду.
 
Військова частина НОМЕР_1 у касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що у судовому засіданні 03 жовтня 2016 року судом було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2016 року, однак повний текст рішення суду відповідачу направлено не було, а тому це є поважною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження. 
 
Відзив на касаційну скаргу не подано.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У березні 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно із частиною першою статті 218 ЦПК України 2004 року рішення суду або його вступна та резолютивна частини проголошуються негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Головуючий роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження. У разі проголошення тільки вступної та резолютивної частин судового рішення суд повідомляє, коли особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду.
 
Відповідно до частини другої статті 222 ЦПК України 2004 року копії повного рішення суду видаються особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення. У разі проголошення тільки вступної та резолютивної частин судового рішення, особам, які брали участь у справі і були присутні у судовому засіданні, негайно після його проголошення видаються копії судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин.
 
Особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії повного судового рішення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо в суді (частина третя статті 222 ЦПК України 2004 року).
 
Відповідно до статті 294 ЦПК України2004 року апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
 
Згідно із пунктами 1, 2 частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.
 
03 жовтня 2016 року Житомирським районним судом Житомирської області ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , яким визнано дії Військової частини НОМЕР_1 та рішення засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 28 серпня 2013 року № 40, оформлене протоколом у частині зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку, незаконними. 
 
25 листопада 2016 року Житомирським районним судом Житомирської області ухвалено додаткове рішення, яким зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку з 11 серпня 1993 року, ОСОБА_2 – на квартирному обліку з 09 листопада 2005 року як дружину ОСОБА_1 , вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
 
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 29 грудня 2016 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2016 року відхилено; додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2016 року залишено без змін. 
 
12 січня 2017 року Військова частина НОМЕР_1 подала до Апеляційного суду Житомирської області апеляційну скаргу на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2016 року, у якій просила поновити строк на його апеляційне оскарження, скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у позові. 
 
Як підставу поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2016 року Військова частина НОМЕР_1 зазначала те, що у судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини зазначного рішення, повний текст не було направлено відповідачу у порядку та строки, визначені чинним законодавством України. 
 
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 19 січня 2017 року визнано неповажною причину пропуску строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2016 року. 
 
Визнавши причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції неповажними, суд апеляційної інстанції виходив із того, що представник відповідача неодноразово брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції; був присутнім у судовому засіданні під час проголошення його вступної та резолютивної частини; крім того, брав участь у розгляді справи під час вирішення питання про ухвалення додатково рішення суду, на яке у подальшому подав апеляційну скаргу і яке залишено без змін апеляційним судом, однак не скористався своїм процесуальним правом на отримання повного тексту рішення суду першої інстанції. 
 
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 27 лютого 2017 року причину пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2016 року визнано неповажною; відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2016 року. 
 
Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.
 
Складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41). 
 
Відповідно до частини третьої статті 27 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що на вимогу ухвали суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху для наведення інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, заявник подав заяву, у якій він зазначає ті ж самі причини пропуску строку на апеляційне оскарження, що вже були визнані апеляційним судом неповажними. Військовою частиною НОМЕР_1 не наведено обставин, які б вказували на неможливість отримання повного тексту судового рішення під час вирішення у суді першої інстанції питання про ухвалення додаткового рішення. А тому, врахувавши неналежну сумлінність заявника при виконанні ним своїх процесуальних прав та обов`язків та факт подання заяви про отримання повного тексту судового рішення лише після перегляду у апеляційному порядку додаткового рішення у справі, апеляційний суд правомірно визнав причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції  неповажними та відмовив у відкритті апеляційного провадження.
 
Із матеріалів справи та змісту оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції не вбачається, що судом при розгляді справи допущено порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 27 лютого 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     Д. Д. Луспеник

Судді                                                                                                  О. В. Білоконь

                                                                                                            Б. І. Гулько

                                                                                                            Є. В. Синельников

                                                                                                            Ю. В. Черняк