ПОСТАНОВА
Іменем України

07 серпня 2018 року 
Київ
справа №818/647/16
касаційне провадження №К/9901/13975/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 13.07.2016 (суддя Соп'яненко О.В.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016 (головуючий суддя - Тацій Л.В., судді: Подобайло З.Г., Григоров А.М.) у справі №818/647/16 за позовом Комунального підприємства Сумської міської ради «Електроавтотранс» до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
Комунальне підприємство Сумської міської ради «Електроавтотранс» у травні 2016 року звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Сумській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення від 19.05.2016 №5591/10/18-28-10-01-05-12 про залишення скарги без розгляду, а також зобов'язати розглянути скаргу від 06.05.2016 №424. 
Сумський окружний адміністративний суд постановою від 13.07.2016 адміністративний позов задовольнив повністю. 
Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 20.09.2016 залишив постанову Сумського окружного адміністративного суду від 13.07.2016 без змін. 
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Головне управління ДФС у Сумській області оскаржило їх у касаційному порядку. 
В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 13.07.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування своїх вимог Головне управління ДФС у Сумській області посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: пункту 56.13 статті 56 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), пункту 3 Розділу ІІ Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 № 1124, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.02.2016 за № 178/28308 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент ухвалення судовими інстанціями рішень).
Зокрема, наголошує, що Податковий кодекс України не застосовується у правовідносинах, пов'язаних зі сплатою єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Чинним законодавством не передбачено перенесення строків оскарження в адміністративному порядку рішень контролюючих органів на наступний робочий день у разі, якщо останній день оскарження таких рішень припадає на вихідний або святковий день.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.
Комунальним підприємством Сумської міської ради «Електроавтотранс» 28.04.2016 отримано рішення Головного управління ДФС у Сумській області від 30.03.2016 №0010541702 про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.
Позивач оскаржив 10.05.2016 вказане рішення від 30.03.2016 №0010541702 в адміністративному порядку (скарга від 06.05.2016 №424).
За результатами такого оскарження контролюючий орган рішенням 19.05.2016 №5591/10/18-28-10-01-05-12 залишив скаргу без розгляду.
Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач керувався тим, що позивачем пропущено встановлений пунктом 3 Розділу ІІ Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 № 1124, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.02.2016 за № 178/28308 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), строк звернення зі скаргою в адміністративному порядку.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що позивач звернувся зі скаргою в останній день закінчення строку на оскарження рішення від 30.03.2016 №0010541702.
Надаючи оцінку правомірності прийняття оскаржуваного рішення про залишення скарги без розгляду, слід враховувати таке. 
Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №  2464-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Частина одинадцята статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №  2464-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлює штрафні санкції, які орган доходів і зборів має право застосувати до платника єдиного внеску.
Процедура подання та розгляду контролюючим органом скарг на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, передбачених частинами десятою, одинадцятою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначена Порядком розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 № 1124 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок).
Згідно з пунктами 2, 3 розділу ІІ Порядку скарга на рішення контролюючих органів про нарахування пені та накладення штрафу подається відповідно до головних управлінь ДФС в областях, місті Києві в письмовій формі разом з документами, що підтверджують неправильність рішення. Первинна скарга повинна бути подана до відповідного головного управління ДФС в області, місті Києві протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги або рішення територіальних контролюючих органів про нарахування пені та накладення штрафу.
Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) скарга, подана з порушенням порядку і строків, визначених пунктом 3 розділу II та пунктом 1 розділу IІІ цього Порядку, а також відкликана відповідно до цього Порядку, не підлягає розгляду контролюючими органами, про що виноситься рішення про залишення скарги без розгляду та робиться відмітка в журналі реєстрації скарг.
Враховуючи викладене, платник єдиного внеску, щодо якого прийнято рішення про нарахування пені та накладення штрафу, вправі оскаржити його в адміністративному порядку до відповідного головного управління ДФС в області, місті Києві протягом десяти календарних днів після дня отримання такого рішення.
Відповідно до частини четвертої статті 8 Закону України Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №  2464-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Зі змісту пункту 56.13. статті 56 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вбачається, що у разі коли останній день строків оскарження рішень контролюючих органів, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем таких строків вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.
З урахуванням встановлених судовими інстанціями обставин щодо отримання позивачем рішення про застосування штрафних санкцій 28.04.2016, останній день десятиденного строку оскарження такого рішення припадає на 08.05.2016 (неділя).
За правилами статті 67 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за загальним правилом неділя є вихідним днем.
Згідно зі статтею 73 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) 9 травня - День перемоги є святковим днем.
Отже, подання позивачем скарги на рішення про застосування штрафних санкцій за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування 10.05.2016, який є наступним робочим календарним після вихідного та святкового дня, здійснено в межах встановленого пункту 3 розділу ІІІ Порядку строку.
Суди попередніх інстанції дійшли обґрунтованих висновків про те, що податковий орган, залишаючи скаргу позивача без розгляду, у зв'язку з пропуском строку адміністративного оскарження рішення, діяв не на підставі, що визначена Податковим кодексом України, та Порядком, чим порушив закріплений в частині другій статті 19 Конституції України   принцип, відповідно до якого орган державної влади зобов'язаний діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України   та чинним законодавством.
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Головного управління ДФС у Сумській області без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін. 
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області залишити без задоволення.
Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 13.07.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016 у справі №818/647/16 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду:                                                                          Т.М. Шипуліна
                                                                                                      Л.І. Бившева
                                                                                                                   В.В. Хохуляк