ПОСТАНОВА
Іменем України

10 травня 2018 року 
Київ
справа №812/281/17
адміністративне провадження №К/9901/1246/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.
здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби   
на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 13.09.2017 (суддя Борзаниця С.В.) 
та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017 (судді Арабей Т.Г., Геращенко І.В., Міронова Г.М.) у справі №812/281/17 
за позовом   Публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» 
до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби 
про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство «Луганськтепловоз» (далі - Товариство) звернулось до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС, правонаступником якої є Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (далі ДФС), від 14.11.2016 про нарахування штрафних санкцій у сумі 1 020 грн. 

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідачем застосовано до Товариства штрафні санкції за несвоєчасне подання податкового розрахунку збору за користування радіочастотним ресурсом за листопад 2014 року. При цьому ДФС не прийнято до уваги тієї обставини, що порушення строків обумовлено виникненням форс-мажорних обставин, що підтверджується відповідним сертифікатом Торгово-промислової палати України.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 13.09.2017, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017, позов задоволено: визнано протиправною та скасовано податкове повідомлення-рішення ДФС №0000614000 від 14.11.2016 про застосування до Товариства штрафних санкцій у сумі 1 020 грн.

Не погодившись з судовими рішеннями ДФС звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог невірно оцінивши залучені до справи докази та неправильно застосувавши при цьому норми матеріального і процесуального права.

У своїх запереченнях Товариство вважає судові рішення законними та обґрунтованими.
19.12.2017 справу, в порядку передбаченому Розділом VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15.12.2017), передано до Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що до вересня 2016 року позивач перебував на податковому обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС (далі СДПІ).

Товариство, у відповідності до вимог статті 254 Податкового Кодексу України є платником рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України.

Пунктом 254.6. статті 254 Податкового Кодексу України обумовлено, що порядок подання декларації, строки сплати, відповідальність платників рентної плати та контроль за її справлянням визначено статтями 257 і 258 цього Кодексу.
Податковий розрахунок з рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України, Товариством подано за місцем податкової реєстрації 26.03.2015, тобто з порушенням граничного терміну, встановленого пунктом 49.18 статті 49 Податкового Кодексу України.

За наслідками проведеної камеральної перевірки даних, задекларованих Товариством у податковому розрахунку  з рентної плати за листопад 2014 року СДПІ склала акт від 31.10.2016 в якому виклала свій висновок про порушення позивачем термінів подання податкової звітності.

На цій підставі СДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення №0000694000 від 14.11.2016 про застосування штрафних санкцій.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 19.12.2014 Товариство направило відповідачу заяву про продовження граничних строків подання податкового розрахунку збору за користування радіочастотним ресурсом України, обґрунтовану тим, що позивач  знаходиться на території проведення антитерористичної операції та наявністю форс-мажорних обставин, настання яких підтверджено сертифікатом Торгово-промислової палати України.

В подальшому позивач неодноразово звертався до податкових органів із заявами щодо розгляду питання продовження строку подання податкової звітності.

Відповідно до приписів пункту 102.6. статті 102 Податкового Кодексу України (в редакції , що діяла на час виникнення спірних правовідносин) граничні строки для подання податкової декларації, підлягають продовженню керівником контролюючого органу (його заступником) за письмовим запитом платника податків, якщо такий платник податків протягом зазначених строків мав обмежену свободу пересування у зв'язку з ув'язненням чи полоном на території інших держав або внаслідок інших обставин непереборної сили, підтверджених документально.

В підтвердження існування обставин непереборної сили, які унеможливили подання в строк до 22.12.2014 податкової звітності за листопад 2014 року, Товариство надало Сертифікати Торгово-промислової палати України, яким засвідчено настання форс-мажорних обставин з липня 2014 року Товариству при здійсненні господарської діяльності  на території м. Луганська які стосуються продовження граничних строків для подання податкової декларації.

ДФС вважає відсутніми підстави для врахування Сертифікатів Торгово-промислової палати України при вирішенні питання щодо застосування положень пункту 102.6. статті 102 Податкового Кодексу України, оскільки в порушення п.6.2 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18 грудня 2014 року N 44(5), в наданих Товариством сертифікатах не зазначено щодо яких саме податкових декларацій встановлено наявність форс-мажорних обставин.

Відповідно до приписів частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 
4) безсторонньо (неупереджено); 
5) добросовісно; 
6) розсудливо; 
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Ці положення кореспондуються з вимогами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15.12.2017).

Не прийнявши до уваги при розгляді заяви Товариства про продовження граничних строків для подання податкової декларації обґрунтоване знаходженням позивача на території проведення антитерористичної операції, не врахування з виключно формальних причин висновків Торгово-промислової палати України з цього приводу, відповідач, всупереч приписів частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла до 15.12.2017), не довів належними та допустимими доказами, що при прийнятті рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне подання податкової звітності він діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; добросовісно; розсудливо та з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

За таких обставин, судами попередніх інстанцій прийнято правильне по суті рішення щодо задоволення адміністративного позову.

Доводи касаційної скарги ДФС не дають підстав для скасування судових рішень та для відмови у задоволенні позову Товариства.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.     

Відповідно до частини 3 статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, - 

П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, постанову Луганського окружного адміністративного суду від 13.09.2017 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 
Суддя-доповідач І.А. Гончарова     
                      
Судді                                            Р.Ф. Ханова          
                                                  
                                                                                                                       І.Я. Олендер