ПОСТАНОВА
Іменем України

15 травня 2018 року 
Київ
справа №607/6314/15-а
адміністративне провадження №К/9901/9738/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А.,  Ханової  Р.Ф., 

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Тернопільської митниці Державної фіскальної служби на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 3 червня 2015 року (суддя Сташків Н.М.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2016 року (судді: Старунський Д.М. (головуючий), Багрій В.М., Рибачук А.І.) у справі № 607/6314/15-а за позовом ОСОБА_4 до Тернопільської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови в справі про порушення митних правил,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 (далі - позивач, ОСОБА_4.) звернувся до суду з позовом до Тернопільської митниці Державної фіскальної служби України  (далі - відповідач, контролюючий орган) про скасування постанови в справі про порушення митних правил. 
Обґрунтовуючи позов ОСОБА_4 посилається на пропуск строку притягнення його до відповідальності за порушення митних правил, оскільки з дня вчинення порушення митних правил минуло більше як шість місяців, тому відповідно до вимог частини першої статті 467 Митного кодексу України на нього не може бути накладене адміністративне стягнення.
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 3 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2016 року, позов задоволено, скасовано постанову Тернопільської митниці в справі про порушення митних правил № 0027/40300/15 від 24 березня 2015 року, якою  ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 9331,11 грн.
Рішення судів попередніх інстанцій вмотивовано тим, що постанова про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил є неправомірною, так як позивач виконував лише функцію перевізника і не є суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України.
Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, де вказуючи на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Касаційна скарга вмотивована тим, що позивач є перевізником автомобіля, митну вартість якого, на підставі поданих комерційних документів було занижено. На переконання відповідача перевізник в розумінні статті 485 Митного кодексу України  являється спеціальним суб'єктом правопорушення, оскільки на нього покладається обов'язок зі сплати митних платежів. 
Позивач відзиву (заперечень) на касаційну скаргу не надав.
Касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 частини першої ст. 345 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 23 липня 2013 року згідно з митною декларацією №403000000/2013/904342 від 22 липня 2013 року через пункт пропуску "Краківець - Корчова" Львівської митниці позивач ввіз на митну територію України в митному режимі імпорт вантажний автомобіль RENAULT KANGOO, 2006 року випуску, № кузова НОМЕР_1. Як підставу для переміщення цього автомобіля він подав фактуру б/н від 22 липня 2013 року.
24 липня 2013 року ПП «ВестТерн-М» в особі директора (керівника) Мацюри Валерія Віталійовича через особу, уповноважену на декларування, - агента з митного оформлення TOB «Ласт Лайн» ОСОБА_6, було заявлено до митного контролю та митного оформлення в митному режимі імпорт вантажний автомобіль RENAULT KANGOO, 2006 року випуску, № кузова НОМЕР_1, загальною фактурною вартістю 1200 євро, що за курсом Національного банку України на день подання митної декларації митниці становить 12 641,73 грн. Згідно з митною декларацією № 403000006/2013/301750 від 24 липня 2013 року в графі 45 заявлено митну вартість товару 15 275,42 грн., а у гр. 47 та гр. «нарахування та сплату митних платежів», по ввізному миту 1 527,54 грн., податку на додану вартість 3 360,59 грн. 
В ході проведеної Тернопільською митницею перевірки, 30 грудня 2014 року органом доходів і зборів отримано лист-відповідь митних органів Республіки Польща від 19 грудня 14 року за № 450000-IMPW-L353010E0031282 та встановлено, що вартість автомобіля RENAULT KANGOO, 2006 року випуску № кузова НОМЕР_1 становить 10000 польських злотих, що за курсом Національного банку України на день подання митної декларації митниці становить 24 995,31 грн. На підставі зазначеного нараховані митні платежі повинні становити по ввізному миту 2 499,53 грн, з податку на додану вартість - 5 498,97 грн. Загальна сума неправомірного зменшення розміру належних до сплати митних платежів становить 3 110,37 грн., у т.ч. по ввізному миту 971,99 грн., з податку на додану вартість - 2 138,38 грн.
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що позивач - ОСОБА_4 здійснив перевезення вказаного автомобіля, відгукнувшись на оголошення про пошук водія, а після отримання документів на автомобіль, доставки його на польсько-український кордон та здійснення митного оформлення транспортного засобу, передав вказаний автомобіль замовнику у м. Тернопіль. 
Постановою в справі про порушення митних правил № 0027/40300/15 від 24 березня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 9331,11 грн.
Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України).
Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Згідно з частиною першою статті 458 Митного кодексу України (далі МК України) порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Відповідно до статті 485 МК України порушенням вважається заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.
З огляду на викладені законодавчі приписи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що позивач не є суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України для накладення адміністративного стягнення, оскільки диспозиція статті 485 Митного кодексу України передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Наявність спеціальної протиправної мети вказує на те, що правопорушення може бути вчинене виключно з умисною формою вини та лише декларантом або уповноваженою ним особою, оскільки на момент подачі декларації декларант (уповноважена ним особа) повинен усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві відомості вплинули на розмір митних платежів, які необхідно сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару. 
Таким чином, оскільки позивач не є декларантом або уповноваженою ним особою, то відповідно не є і суб'єктом адміністративного правопорушення в розумінні статті 485 Митного кодексу України, оскільки вантажний автомобіль RENAULT KANGOO, 2006 року випуску № кузова НОМЕР_1, ввозився на митну територію України ПП "Весттерн-М" та декларувався вказаним підприємством згідно з митною декларацією № 403000006/2013/301750 через особу уповноважену на декларування - митного брокера ТОВ "Ласт Лайн" ОСОБА_6
Постановою Тернопільського міського суду Тернопільської області від 6 травня 2015 року у справі № 607/4476/15-п, яка набрала законної сили за результатами апеляційного оскарження 18 червня 2015 року, було встановлено, що відправником товару є компанія F.H.Y. DANEL, а отримувачем значиться саме ОСОБА_4, проте суд апеляційної інстанції при вирішенні цієї справи не взяв до уваги вказані обставини та не надав їм правової оцінки під час вирішення спору.
З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає передчасним висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4.
За змістом частини четвертої ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів. 
Принцип всебічного, повного та об'єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України).
Вказані вище обставини справи досліджені в неповному обсязі, тому для повного, об'єктивного та всебічного з'ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які міститься в матеріалах справи або витребовується, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Згідно ст.  242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають, оскільки судами не з'ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.
Відповідно до п. 2 частини першої ст. 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
За правилами ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Колегія суддів дійшла висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено принцип офіційного з'ясування всіх обставин справи, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам щодо законності і обґрунтованості, а тому такі рішення підлягають скасуванню, а справа відповідно до правил ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Тернопільської митниці Державної фіскальної служби задовольнити частково.
Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 3 червня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2016 року у справі № 607/6314/15-а скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер
І.А. Гончарова 
 Р.Ф. Ханова ,
Судді Верховного Суду