Постанова 
Іменем  України             
 
20 червня 2018 року
м. Київ
 
справа № 344/901/15-ц
 
провадження № 61-6802св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), 
Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_2,
представник позивача - ОСОБА_3,
відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «ЖЕД Експрес-Комфорт», ОСОБА_4,
представники товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕД Експрес-Комфорт» - Назарук ОксанаВіталіївна, Григорук Михайло Михайлович,
представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7,
 
розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2016 року у складі судді Пастернак І. А. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2016 рокуу складі колегії суддів: Бойчука І. В., Горблянського Я. Д., Васильковського В. М.,
 
В С Т А Н О В И В:
У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕД Експрес-Комфорт» (далі - ТзОВ «ЖЕД Експрес-Комфорт»), ОСОБА_4 про стягнення завданої майнової та моральної шкоди завданої залиттям квартири; зобов'язання вчинити дії з усунення причини залиття.
 
Позовна заява мотивована тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. 01 травня 2010 року між нею та ТзОВ «ЖЕД Експрес-Комфорт» укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідно до умов якого останній зобов'язався утримувати внутрішньобудинкові мережі в належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт, вживати своєчасних заходів до ліквідації аварійних ситуацій. У травні 2014 року трапилось залиття її квартири, внаслідок чого пошкоджено стелю у ванній кімнаті. 
За фактом залиття комісією житлового органу складено акт. Комісією встановлено, що у ванній кімнаті на стику панелей перекриття просочується вода, внаслідок чого пошкоджено частину гіпсокартонної стелі, проте причину протікання не встановлено, є підозра на тріщину у трубі системи підлогового обігріву, що в квартирі поверхом вище під номером АДРЕСА_2. На неодноразові звернення про вжиття належних заходів ТзОВ «Експрес-Комфорт» не прийнято.
 
З урахуванням викладеного, та уточнень позовних вимог, ОСОБА_2 просила суд стягнути у солідарному порядку з відповідачів: 2 006,00 грн - відшкодування майнової шкоди, 1 000,00 грн моральної шкоди, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.
 
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 
від 18 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2016 року, позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2 006,00 грн збитків завданих внаслідок залиття квартири, 1 000,00 грн моральної шкоди. 
Зобов'язано ОСОБА_4 вчинити дії з усунення причини залиття квартири АДРЕСА_1, яка належить 
ОСОБА_2
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що вина ОСОБА_4 у завданні позивачу майнової шкоди внаслідок залиття квартири є доведеною, проте в добровільному порядку відповідачем не відшкодована, у зв'язку з чим підлягає стягненню у судовому порядку. 
 
23 червня 2016 рокуОСОБА_4 подавдо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не досліджено фактичних обставин справи у їх сукупності, не проведено повного з'ясування обставин справи та не перевірено їх правового обґрунтування.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
08 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Судом установлено, що квартира АДРЕСА_1, належить ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 13 травня 2009 року.
Квартира АДРЕСА_2, належить ОСОБА_4, що підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно.
У травні 2014 року було залито з верхнього поверху квартиру АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_2, про що було неодноразово повідомлено ТзОВ «ЖЕД Експрес-Комфорт».
29 травня 2014 року комісією ТзОВ «ЖЕД Експрес-Комфорт» за фактом залиття було обстежено квартиру відповідача та складено акт на предмет залиття. Комісією було встановлено, що у ванній кімнаті на стику панелей перекриття просочується вода, внаслідок чого пошкоджена частина гіпсокартонної стелі розміром 30х45см.
13 січня 2015 року комісією ТзОВ «ЖЕД Експрес-Комфорт» було складено акт обстеження квартири АДРЕСА_1 на предмет залиття та встановлено, що внаслідок залиття квартири у ванній кімнаті пошкоджена стеля.
Згідно з висновком звіту з оцінки майна від 10 жовтня 2014 року № 15/08/01 розмір збитків квартири АДРЕСА_1 від залиття становить 1 383,11 грн.
У справі було проведено дві судові будівельно-технічної експертизи.
Згідно з висновком повторної судової будівельно-технічної експертизи 
від 29 лютого 2016 року № 4160 для усунення причин залиття квартири АДРЕСА_1 необхідно провести ремонтно-будівельні роботи, вартість яких становить 2 006,00 грн. Крім того, встановити технічну причину залиття квартири АДРЕСА_1, що відбулось у травні та вересні 2014 року не має можливості, проте, враховуючи місце розташування пошкоджень у квартирі АДРЕСА_1, безпосередньо під умивальником квартири АДРЕСА_2, встановлених за результатами проведеного огляду, можна стверджувати, що причиною залиття є витік води з сантехнічних приладів квартири АДРЕСА_2, що розташована поверхом вище. 
 
Статей 322 ЦК України встановлено, що власник зобов'язаний утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Згідно зі статтею 151 ЖК Української РСР та абзацу 5 пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (з наступними змінами), власник зобов'язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання.
 
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
 
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
 
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачів покладено обов'язок доведення відсутності їх вини в завданні шкоди позивачу.
 
Факт залиття належної позивачу квартири з вини відповідача та розмір завданої шкоди підтверджено актами про залиття від 29 вересня 2014 року та від 13 січня 2015 року, висновком звіту з оцінки майна від 10 жовтня 2014 року, а також висновком повторної судової будівельно-технічної експертизи від 29 лютого 
2016 року № 4160.
 
Таким чином, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України 2004 року), правильно виходив з того, що відповідачем не спростовано факт того, що залиття сталося з його вини та не надано доказів на спростування розміру спричиненої шкоди, з урахуванням того, що під час розгляду справи судами ОСОБА_4 було роз'яснено його право на проведення іншої (комплексної) експертизи, проте такого клопотання не було заявлено, а також враховуючи те, що згідно із висновком повторної судової будівельно-технічної експертизи від 29 лютого 2016 року № 4160 причиною залиття квартири позивача встановлено витік води з сантехнічних приладів квартири, розташованої поверхом вище, власником якої є ОСОБА_4, обґрунтовано вважав, що позивач довела завдану їй шкоду, протиправність дій ОСОБА_4, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття її квартири, дійшов правильного висновку про те, що завдані позивачу збитки підлягають відшкодуванню за рахунок ОСОБА_4 на підставі статті 1166 ЦК України. 
 
Правильними є висновки судів і про те, що позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди за придбання медичних препаратів, електричних батарейок не підлягають задоволенню за недоведеністю.
 
Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
 
Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
 
У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України 
від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
 
Так, визначаючи розмір моральної шкоди у 1 000 грн, суди обґрунтовано врахували значні незручності, дискомфорт та душевні страждання, заподіяні позивачеві, у зв'язку з залиттям належної йому квартири. 
 
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.
 
Враховуючи те, що спір по суті судами першої та апеляційної інстанцій вирішено правильно і законно, а рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України), колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.
 
Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
 
Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 
від 18 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області 
від 08 червня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                            М. Є. Червинська
Судді:                                                                                      Н. О. Антоненко
                                                                                       В.І. Журавель
В.М. Коротун
В.П. Курило